Справа № 520/18014/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 р.Справа № 520/18014/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача Нелюба С.А.

представник відповідача Панасенко Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 05.10.23 по справі № 520/18014/23

за позовом ОСОБА_1

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » від 21.06.2023 № 5328/04 та наказ № 5416/04 від 26 червня 2023р. «про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» від 21.06.2023 № 5328/04;

- негайно поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.06.2023 року по день фактичного розрахунку на рахунок НОМЕР_2 , номер картки НОМЕР_3 , установа банку Приватбанк, МФО 305299;

- допустити негайне виконання в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що наказом «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » від 21.06.2023 № 5328/04 та наказом № 5416/04 від 26 червня 2023р. «про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» від 21.06.2023 № 5328/04 позивачку звільнено з посади начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Позивач вважає оскаржувані накази, а відповідно і саме звільнення, незаконними, безпідставними та такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки позивач на момент звільнення із займаної посади знаходилась у стані вагітності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » від 21.06.2023 № 5328/04 та наказ № 5416/04 від 26 червня 2023р. «про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» від 21.06.2023 № 5328/04.

Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 51538,90 грн. (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот тридцять вісім гривень 90 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Допущено судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що судом першої інстанції не було враховано аргументи, надані відповідачем, не надано їм жодної правової оцінки, крім того, що суд не навів мотивів, з яких він відхилив посилання відповідача на порушення позивачкою чинного законодавства. На думку відповідача, суд взагалі усунувся від аналізу обставин вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, тому оскаржуване рішення є таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому підлягає скасуванню.

Відповідач зауважив, що начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитром Матвієнком в період з 20.04.2023 по 02.05.2023 було здійснено перевірки законності виконавчих проваджень №№ 71233169, 70799372 та 66082645.

За результатами перевірок вищезазначених виконавчих проваджень винесено постанови від 02.05.2023, відповідно до яких встановлені порушення чинного законодавства з боку начальника відділу ОСОБА_1 .

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.05.2023 № 1431/05 відкрито дисциплінарне провадження відносно начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мірюк М.А. (державний службовець 16.05.2023 ознайомлена з наказом про що свідчить її підпис).

При здійсненні дисциплінарного провадження було встановлено наявність в діях начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) Мірюк М.А. (до зміни прізвища - ОСОБА_2 ) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» - використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Начальником Відділу ОСОБА_1 вчинено дії щодо неналежного здійснення контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження», чим порушено вимоги частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», вимог пунктів 7, 8 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень вчинене в особистих (приватних) інтересах.

Таким чином, було встановлено, що вищезазначені дії містили ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 364 КК України (Зловживання владою або службовим становищем).

Водночас, дисциплінарною комісією при розгляді сформованих матеріалів дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 було встановлено, що при реєстрації виконавчих проваджень в АСВП систематично умисно вносяться недостовірні відомості при реєстрації виконавчих документів, внаслідок чого наявні ознаки втручання у роботу автоматизованої системи виконавчого провадження, за результатами якого встановлені порушення, умисного внесення недостовірних реєстраційних даних виконавчих документів стосовно сторін виконавчого провадження та категорії стягнення, внаслідок чого виконавчий документ АСВП розподіляється не довільно, а на конкретного державного виконавця. Вказане містило ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 362 КК України (Несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї).

Беручи до уваги зазначене, за результатами розгляду дисциплінарного провадження та зібраних в ході його проведення матеріалів, дисциплінарна комісія дійшла обґрунтованого висновку про наявність в діях начальника Відділу ОСОБА_1 ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та необхідність повідомлення про виявлені ознаки спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Відповідач, зазначив, що послідовність подій та суть представлених документів, в їх в взаємозв`язку дають підстави дійти висновку, що суб`єктом призначення прийнято рішення про звільнення державного службовця, оскільки встановлені обставини у своїй сукупності вказують на очевидну протиправність, неправомірність та неприпустимість дій державного службовця.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло подання начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Матвієнка Д.С. від 04.05.2023 № 7/34/1/23 ПД про Ініціювання порушення дисциплінарного провадження відносно начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мірюк М.А.

Начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитром Матвієнком в період з 20.04.2023 по 02.05.2023 було здійснено перевірки законності виконавчих проваджень № 71233169, №70799372 та №66082645.

За результатами перевірок вищезазначених виконавчих проваджень винесено постанови від 02.05.2023, відповідно до яких встановлені порушення чинного законодавства з боку начальника Відділу ОСОБА_1

21 червня 2023 р. Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції в особі начальника ОСОБА_3 було видано наказ № 5328/04 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та наказ № 5416/04 від 26 червня 2023р. про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.06.2023 № 5328/04.

Позивач, вважаючи видані накази протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач при винесенні наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » від 21.06.2023 № 5328/04 та наказу № 5416/04 від 26 червня 2023р. «про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» від 21.06.2023 № 5328/04, діяв не на підставі Закону України «Про державну службу» та не в межах наданих йому повноважень законодавством України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування відповідних наказів. Належним способом захисту прав позивача суд вважав зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Враховуючи те, що останній день роботи позивача є 26.06.2023 згідно наказу про звільнення, у зв`язку з чим період вимушеного прогулу складає 71 робочих дні, зокрема, у період з 27.06.2023 (наступний день після звільнення) по 05.10.2023 (дата ухвалення судом рішення). Середньоденна заробітна плата 725,90 грн, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 51538,90 грн.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

За положеннями ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є: вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частинами 1-3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу», якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15.

Судом встановлено, що згідно консультативного висновку спеціаліста, виданого лікарем акушером-гінекологом Кобяковською Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» від 10.07.2023, позивачка звернулась за консультацією 12.06.2023 та має вагітність 8 тижнів.

Водночас, наявність вагітності на день звільнення працівниці за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації є безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги твердження відповідача про ненадання ОСОБА_1 довідок та про його необізнаність з приводу вагітності позивача, оскільки для застосування положень ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України закон передбачає наявність стану вагітності саме на час звільнення особи і застосування цієї норми не ставиться в залежність від своєчасного повідомлення працівником власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі № 487/8351/19, постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 640/11441/17.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, норми трудового законодавства не передбачають обов`язку працівника повідомляти про свій стан вагітності, у тому числі й на момент ознайомлення з наказом про звільнення, та не вказують, що невиконання цієї умови є підставою для відмови у позові про поновлення на роботі.

При цьому, вирішення колізій у законодавстві повинно завжди тлумачитися, на користь особи, яка звернулася за захистом свого права, що узгоджується із висновком Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06.

У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 752/5794/18 викладена позиція про те, що наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України.

Такий же висновок, зокрема, викладено в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 561/171/17-ц (провадження № 61-28358св18), постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 505/3097/17-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач при винесенні наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » від 21.06.2023 № 5328/04 та наказу № 5416/04 від 26 червня 2023р. «про внесення змін до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» від 21.06.2023 № 5328/04, діяв не на підставі Закону України «Про державну службу» та не в межах наданих йому повноважень законодавством України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування відповідних наказів.

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі в зв`язку із повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його саме на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року у справі №809/378/17.

Верховний Суд України в постанові від 16 жовтня 2012 року у справі № 21-267а12 дійшов висновку, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо скасування наказів, якими позивача звільнено з посади є такими, що підлягають задоволенню з вищенаведених підстав, то належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.06.2023 по день фактичного розрахунку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.09.2023 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2023 року складає 13991,63 грн. (20 робочих днів) та за травень 2023 року складає 15770,54 грн. (21 робочий день). Отже середньоденний заробіток становить 725,90 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що останній день роботи позивача є 26.06.2023 згідно наказу про звільнення, у зв`язку з чим період вимушеного прогулу складає 71 робочих дні, зокрема, у період з 27.06.2023 (наступний день після звільнення) по 05.10.2023 (дата ухвалення судом рішення). Середньоденна заробітна плата 725,90 грн, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 51538,90 грн.

Поряд з цим, у відповідності до положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягнення із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року по справі № 520/18014/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 по справі № 520/18014/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 18.09.2024 року