Справа № 140/6515/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6515/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 27.12.2023 №01 щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25.04.1991 по 25.11.1992, з 01.07.2000 по 31.12.2002, з 15.01.1993 по 19.09.1997, з 15.01.1997 по 15.01.2000 та вирішити питання призначення та виплати пенсії за віком з 26.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2023 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. Проте рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 27.12.2023 №01 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком через те, що за даними реєстру застрахованих осіб його підтверджений страховий стаж складає 13 років 8 місяців 1 день, при цьому за доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема: згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 період роботи в колгоспі з 25.04.1991 по 25.11.1992, оскільки відсутні вихододні встановлений та відпрацьований колгоспний мінімум; згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 за період роботи з 01.06.2000 по 31.12.2002 не зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2002, так як в базі даних реєстру застрахованих осіб (ОК-5) відсутні відомості про роботу та сплату внесків; не зараховано період підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 згідно архівних витягів та період з 15.01.1997по 15.01.2000 згідно ліцензії №127/Н від 15.01.1997, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, з огляду на таке.

Записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 09.04.1992 підтверджено період його трудової діяльності з 25.04.1991 по 25.11.1992 в колгоспі імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області, також у ній містяться відомості про встановлений колгоспом мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі. Зазначені дані також підтверджуються архівною довідкою СГ ТОВ «Мічурінське», у якій відсутні відомості про невиконання позивачем під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі, у тому числі без поважних причин. Вказані документи містять належні та достатні відомості щодо періодів і виконуваної позивачем роботи.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2002 з тих підстав, що в базі даних реєстру застрахованих осіб (ОК-5) відсутні відомості про роботу та сплату внесків, то зазначає, що трудовою книжкою НОМЕР_3 підтверджено період його роботи з 01.06.2000 по 31.12.2002, у свою чергу, обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), відтак і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Щодо незарахування до страхового стажу період підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 згідно архівних витягів та період з 15.01.1997 по 15.01.2000 згідно ліцензії №127/Н від 15.01.1997 з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків, то зауважує, що він доклав всіх можливих зусиль для отримання архівних розпоряджень та додатків до них, які б підтверджували ведення ним підприємницької діяльності в зазначені періоди, також у лютому 2022 він звернувся до Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області з метою отримання довідок, які б підтверджували сплату ним страхових внесків за періоди ведення підприємницької діяльності, однак у зв`язку з початком активних бойових дій на території Мар`їнської міської територіальної громади та у зв`язку із вторгненням РФ на територію України та загрозою життю, він був вимушений евакуюватись до іншого міста, є внутрішньо переміщеною особою, у зв`язку з чим він не має змоги отримати довідки, які б підтверджували сплату ним страхових внесків за періоди ведення підприємницької діяльності.

За наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з мотивів правомірності оскаржуваного рішення від 27.12.2023 №01 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV в зв`язку з відсутністю страхового стажу визначеного цим Законом.

У відповіді на відзив представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.12.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через вебпортал Пенсійного фонду України подав заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с.44зворот-46), та вказану заяву за принципом екстериторіальності було скеровано до ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 27.12.2023 №01 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що згідно наданих до заяви документів страховий стаж складає 13 років 8 місяців 1 день; до страхового стажу згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 не зараховано період роботи в колгоспі з 25.04.1991 по 25.11.1992, оскільки відсутні вихододні, встановлений та відпрацьований колгоспний мінімум, рекомендовано залучити довідку про роботу та перейменування підприємства; згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 за період роботи з 01.06.2000 по 31.12.2002 не зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2002, так як в базі даних реєстру застрахованих осіб (ОК-5) відсутні відомості про роботу та сплату внесків, рекомендовано залучити довідку про роботу та перейменування підприємства, спеціалістам сервісного центру рекомендовано ініціювати запит зустрічної перевірки; не зараховано період навчання у 1981-1982 роках згідно атестату №441 від 16.12.1981, так як період навчання перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки; не зараховано період підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 згідно архівних витягів та період з 15.01.1997по 15.01.2000 згідно ліцензії №127/Н від 15.01.1997, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків (а.с. 15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З 20.06.1974 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412).

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію №58, яка містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

З копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 09.04.1992 (а.с. 25-26) судом встановлено, що ОСОБА_1 25.04.1991 був прийнятий в члени колгоспу імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області (наказ від 27.04.1991 №4), в колгосп прийнятий на посаду будівельника (наказ від 27.04.1991 №6), а 25.11.1992 виключений з членів колгоспу (наказ від 25.11.1992 №10).

У вказаній трудовій книжці колгоспника усі записи за вказаний період з 25.04.1991 по 25.11.1992 внесені відповідно до норм чинного законодавства, засвідчені підписами уповноваженої особи та печатками роботодавця. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Суд зауважує, що у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 09.04.1992 містяться записи щодо трудової участі позивача в громадському господарстві, а саме щодо виконання річного мінімуму за 1991-1992 роки, та із вказаних записів судом встановлено, що позивач у 1991 році виконав річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 200, при прийнятому колгоспом річному мінімумі трудової участі в громадському господарстві 280, а у 1992 році - виконав річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 179, при прийнятому колгоспом річному мінімумі трудової участі в громадському господарстві 260.

Крім того, позивач до заяви про призначення пенсії долучив довідку СГ ТОВ «Мічурінське» від 07.04.2005 №35 про заробітну плату за період з травня 1991 року по листопад 1992 року включно (а.с. 55). Додатково до матеріалів справи позивач долучив довідку СГ ТОВ «Мічурінське» від 07.04.2005 №93, згідно якої з 01.04.2000 колгосп імені Мічуріна реорганізовано в СГ ТОВ «Мічурінське» і є його правонаступником (а.с 62).

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, оскільки трудовою книжкою колгоспника підтверджено як період трудової діяльності позивача з 25.04.1991 по 25.11.1992 в колгоспі імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області, так і його трудову участь в громадському господарстві, а саме щодо виконання ним річного мінімуму за 1991-1992 роки, тому суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало позивачу до страхового стажу згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 періоду роботи в колгоспі з 25.04.1991 по 25.11.1992.

Також з рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 27.12.2023 №01 вбачається, що позивачу не зараховано до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 за період роботи з 01.06.2000 по 31.12.2002 не зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2002, так як в базі даних реєстру застрахованих осіб (ОК-5) відсутні відомості про роботу та сплату внесків.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» установлено, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004.

До 01.01.2004 обчислення стажу роботи для призначення пенсій здійснювалося за нормами статті 56 Закону №1788-XII.

Наведене дає підстави для висновку, що поняття страховий стаж запроваджено Законом №1058-IV (діє з 01.01.2004). До 01.01.2004 робота, виконувана на підставі трудового договору, зараховується до стажу незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв (стаття 56 Закону №1788-XII).

Як зазначалось вище, пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

З наведеного слідує, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком №637, і таким документом для нього є трудова книжка (основний документ). Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Названі документи є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.

Записами №№16-17 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 25.07.1981 (а.с. 27-30) підтверджено, що позивач з 01.06.2000 прийнятий в ЗАТ «Дом Бита» сторожем службових приміщень (наказ від 01.06.2000 №48), а 31.12.2002 звільнений за власним бажанням (наказ від 31.12.2002 №54) Відомості про вказаний період роботи виконані відповідно до вимог Інструкції №58. Будь-які виправлення відсутні (іншого відповідач не встановив). При цьому з розрахунку форма РС-право вбачається, що позивачу частково зараховано до страхового стажу вказаний період роботи, а саме з 01.06.2000 по 30.06.2000 (1 місяць) (а.с. 44).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дійсно вбачається, що за період роботи позивача з 01.06.2000 по 31.12.2002 відсутня інформація (а.с.9).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV).

За змістом частин п`ятої, десятої статті 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Виходячи з вказаних положень Закону, найманий працівник не є самостійним платником страхових внесків. Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Такий висновок суду відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.03.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а та ін.).

Таким чином, суд вважає, що відсутність відомостей про сплату страхових внесків за період трудової діяльності позивача з 01.07.2000 по 31.12.2002 не може слугувати правовою підставою для відмови позивачу у зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи, оскільки обов`язок зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за застрахованих осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, та обов`язок своєчасної реєстрації роботодавців у пенсійних органах як платників страхових внесків, покладений виключно на роботодавців, які є страхувальниками осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, та платниками таких внесків, а контроль за повнотою та своєчасністю страхових внесків покладений на уповноважені контролюючі органи відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, період роботи позивача з 01.07.2000 по 31.12.2002, тобто до 01.01.2004, підлягає зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло раніше, та основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка, яка була надана позивачем разом із заявою від 26.12.2023. Трудова книжка не містить недоліків щодо відомостей про роботу (відповідач про це не зазначає). За таких обставин інших документів про стаж позивач надавати не має обов`язку.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 згідно архівних витягів та період з 15.01.1997 по 15.01.2000 згідно ліцензії №127/Н від 15.01.1997 з підстав відсутності інформація про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «б» статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3-1 Розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У свою чергу, в такому вигляді пункт 4 Порядку №637 діє з 28.09.2022, раніше відповідна норма права передбачала, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. В такій редакції ця норма права діяла згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 (далі - Постанова №793).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Таким чином, вказані норми передбачають можливість зарахування до стажу до 31.12.2003 період здійснення підприємницької діяльності за умови надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не про сплату страхових внесків.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 26.12.2023 позивач долучив лист архівного відділу Покровської районної державної адміністрації Донецької області від 14.12.2021 №09-220-31 (а.с. 20), та архівні копії таких документів: розпорядження Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області про видачу свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності № 8 від 15.01.1993 (а.с. 20, 48 зворот); додаток №1 до розпорядження № 8 від 15.01.1993, згідно якого ОСОБА_1 включений у список осіб, яким дозволено ведення підприємницької діяльності (а.с. 21, 49); розпорядження Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області про скасування державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб № 261 від 19.09.1997, відповідно до якого скасовано державну реєстрацію і виключено із державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб із припиненням діяльності згідно із додатком (а.с. 22, 47); додаток розпорядження Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області № 261 від 19.09.1997, згідно якого ОСОБА_1 включений у список суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб (а.с. 22 зворот, 47 зворот); ліцензію на здійснення торгівельної діяльності реєстраційний №127/Н від 15.01.1997, видану Мар`їнською районною державною адміністрацією Донецької області, згідно якої приватному підприємцю ОСОБА_1 надано право здійснення торгівельної діяльності у сферах роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, ліцензія дійсна з 15.01.1997 до 15.01.2000 (а.с. 24, 50).

Отже, вказаними документами фактично підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у періоди з 15.01.1993 по 15.01.2000 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

При вирішенні даного спору судом також враховано, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 Мар`їнська міська територіальна громада Покровського району Донецької області включена у Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, а саме з 24.02.2022 територія активних бойових дій.

Крім того, відповідно до довідки від 20.10.2023 №7726- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: Донецька область, Волноваський район, село Костянтинопіль (також включено у Перелік згідно наказу від 22.12.2022 № 309), а фактичним місцем проживання/перебування є: АДРЕСА_1 ).

Вказані вище обставини свідчать про те, що можливість отримати такі документи як довідку про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності/довідку про сплату страхових внесків за періоди ведення підприємницької діяльності/інші документи/ у позивача відсутня з об`єктивних, незалежних від нього причин. Про усі ці обставини відповідачу було відомо при розгляді його заяви від 26.12.2023.

В той же час, відповідно до пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 за №28-2), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485 (далі - Положення), Головне управління Фонду має право: 2) отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань; 5) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами; 6) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Аналогічні повноваження закріпленні територіальних органів Пенсійного фонду, закріплені і в статті 64 Закону №1058-IV.

На думку суду, відповідач, не зараховуючи до страхового стажу позивача періодів підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 згідно архівних витягів та період з 15.01.1997 по 15.01.2000 згідно ліцензії №127/Н від 15.01.1997 не обґрунтовано не вжив заходів передбачених пунктами 1, 2 статті 64 Закону №1058-IV, підпунктами 2, 5, 6 пункту 6 Положення з метою перевірки інформації з приводу підприємницької діяльності позивача.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що періоди підприємницької діяльності з 15.01.1993 по 19.09.1997 та з 15.01.1997 по 15.01.2000 безпідставно не були зараховані ГУ ПФУ у Волинській області до страхового стажу позивача, позаяк такі періоди підтверджені розпорядженнями Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області №8 від 15.01.1993, № 261 від 19.09.1997 та Додатками до них, ліцензією на здійснення торгівельної діяльності реєстраційний №127/Н від 15.01.1997, які у даному винятковому випадку з метою захисту права позивача на пенсійне забезпечення можуть бути взяті до уваги.

За наведених вище підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 27.12.2023 №01 належить задовольнити.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 04.04.2019 у справі №204/362/17 та інших зазначив, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що суд як орган, уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Таким чином, за встановлених обставин справи та на підставі наведених норм чинного законодавства України, враховуючи межі заявлених позовних вимог та виходячи із наданих суду частиною другою статті 245 КАС України повноважень, з метою повного та ефективного захисту прав позивача позовні вимоги належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 27.12.2023 №01 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 25.04.1991 по 25.11.1992, з 01.07.2000 по 31.12.2002, з 15.01.1993 по 19.09.1997, з 15.01.1997 по 15.01.2000 та повторно розглянути заяву позивача від 26.12.2023 для вирішення питання про призначення пенсії за віком.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.12.2023 №01 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 25.04.1991 по 25.11.1992, з 01.07.2000 по 31.12.2002, з 15.01.1993 по 19.09.1997, з 15.01.1997 по 15.01.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2023 для вирішення питання про призначення пенсії за віком.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Суддя О. О. Андрусенко