Справа № 280/8485/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду

18 вересня 2024 року Справа № 280/8485/23 м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст заяви.

09.09.2024 до суду надійшла заява позивача (вх.№41563), у якій вона просить суд:

- постановити ухвалу про відстрочення оплати судового збору за подання цієї заяви до ухвалення судового рішення за результатом її розгляду судом;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024р. № 130816, яке прийнято при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 р. по справі № 280/8485/23;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2024р. про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яке прийнято при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 р. по справі № 280/8485/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 р. по справі № 280/8485/23, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.07.2023 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що після ухвалення рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийняті рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024 № 130816 та рішення від 16.05.2024, які заявник вважає протиправними, які порушують законні права та інтереси позивача та які прийняті без урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні суду. Також повідомлено, що виконавчий лист по справі № 280/8485/23 перебуває на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби, виконавче провадження № 75371514 не закрито.

ІІ. Виклад заперечень відповідача.

13.09.2024 до суду надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх.№42421), у яких зазначено, що на виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 16.07.2023 про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та винесені рішення від 15.04.2024 про відмову в призначенні пенсії (додається) та від 16.05.2024 про відмову в призначенні пенсії (додається), у зв`язку з відсутністю відомостей про сумісне проживання з померлим годувальником та необхідністю подання заяви встановленого зразка за місцем фактичного проживання позивача. Отже, з урахуванням зазначеного рішення суду Головним управлінням виконано у межах наданих повноважень. Просить залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 .

Заявник та інші учасники справи про розгляд заяви повідомлені належним чином, проте станом на 18.09.2024 жодних заперечень (пояснень) щодо заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у строк, встановлений судом, не надходило, що не перешкоджає розгляду заяви.

III. Процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 додаткові матеріали справи № 280/8485/23 передано на розгляд раніше визначеному складу суду, судді Мінаєвій К.В.

Ухвалою від 10.09.2024 суд призначив до розгляду заяву позивача, подану в порядку статті 383 КАС України, в адміністративній справі № 280/8485/23, без виклику учасників справи у порядку письмового провадження; запропонував учасникам справи у строк до 13.09.2024 подати до суду заперечення (пояснення) щодо заяви; витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області інформацію щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 280/8485/23 (з підтверджуючими доказами).

Ухвалою від 12.09.2024 суд виправив описку в ухвалі Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2024, виклавши абзац третій резолютивної частини ухвали у наступній редакції: «Витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області інформацію щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 280/8485/23 (з підтверджуючими доказами).»

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 280/8485/23, яке набрало законної сили 25.01.2024, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.07.2023 № 2000-0302-9/99469 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2023 про призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні;

у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024 № 69 (реєстр.№130816), оскільки згідно з пунктом 6 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 №10-1) рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про призначення пенсії в разі втрати годувальника від 16.05.2024, за змістом якого повідомлено про відсутність підстав з огляду на те, що в наданих документах для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні відомості про сумісне проживання.

23.05.2024 на підставі рішення суду видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною від 24.06.2024 відкрито виконавче провадження № 75371514 з виконання виконавчого листа у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2023 про призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) станом на 18.09.2024 виконавче провадження № 75371514 є відкритим.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами

Невиконання або неналежне виконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слід зазначити, що вирішуючи питання щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, вчиненими на виконання рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання протиправності дій/бездіяльності відповідача у справі суб`єкта владних повноважень вчинених на виконання рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Суд зауважує, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Водночас, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

VІ. Оцінка суду.

Судом встановлено, що підставою звернення до суду з позовом у цій справі були позивачем заявлені наступні позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення від 21.07.2023 № 2000-0302-9/99469 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачу; зобов`язати призначити позивачу з 16.07.2023 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992№ 2262-ХІІ.

Тобто, предметом спору була відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачу, оформлена у вигляді рішення від 21.07.2023 № 2000-0302-9/99469. Рішенням суду у справі встановлено, що підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що, на думку пенсійного органу, у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки заявниця вже отримувала пенсію за віком згідно з особистою заявою від 11.04.2024, водночас відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі яка, має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Визнаючи протиправним та скасовуючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.07.2023 № 2000-0302-9/99469, суд виходив з того, що виплата пенсії за віком згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не входить до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а регулюється виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб. Відтак, суд виснував, що у даному випадку мало місце саме призначення позивачу іншого виду пенсії, а не переведення, у зв`язку з чим визнав безпідставними доводи пенсійного органу щодо подання не того виду заяви (заяви про призначення пенсії замість заяви про переведення на інший вид пенсії).

Суд зауважив, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ стосується виключно процедурних питань (отримання позивачем пенсії за віком, подання заяви іншого виду), що свідчить про те, що пенсійним органом не було розглянуто заяву позивача по суті.

У рішенні суду від 25.12.2023 суд також зазначив, що позивачем подано пакет необхідних документів для призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-XII. Водночас, беручи до уваги те, що повноваження щодо призначення пенсії особі відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження, суд самостійно обрав спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, предметом дослідження у справі були обставини відмови у призначенні пенсії з підстав того, що заявниця (на час звернення за призначенням пенсії в разі втрати годувальника) вже отримувала пенсію за віком згідно з особистою заявою від 11.04.2024, через що висновки суду щодо безпідставності таких доводів були обов`язковими при повторному розгляді заяви позивача.

Слід зазначити, що позивачем не було оскаржено рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/8485/23, прийнятого 25.12.2023, що опосередковано може свідчити про її згоду з рішенням.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 280/8485/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024 № 69 (реєстр.№130816). При цьому підставою для прийняття такого рішення зазначено пункт 6 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 №10-1), а саме те, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи. Також прийнято рішення від 16.05.2024, за змістом якого повідомлено про відсутність підстав з огляду на те, що в наданих документах для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні відомості про сумісне проживання.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 280/8485/23 фактично виконано, а саме повторно розглянуто заяву та відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника вже з інших підстав (рішення від 16.05.2024), ніж були підставою для прийняття рішення від 21.07.2023 № 2000-0302-9/99469.

З урахуванням викладеного та встановлених обставин, судом не встановлено порушення закону при виконанні рішення суду.

При цьому, суд не надає оцінку правомірності рішень відповідача від 16.05.2024 або від 15.04.2024 № 69 (реєстр.№130816), а лише констатує той факт, що ним виконано рішення суду повторно розглянуто заяву з урахуванням висновків суду.

Суд наголошує, що вимога заявниці зобов`язати призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника фактично призведе до зміни суті резолютивної частини зазначеного рішення суду, що є порушенням норм процесуального права, а також втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Крім того, суд зауважує, що у разі незгоди зі змістом прийнятих Головним управлінням в Харківській області заявник має право на їх оскарження. Відтак, на переконання суду, заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду.

Таким чином, наведені обставини та доводи заявника свідчать не про наявність протиправних дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі №280/8485/23, а фактично про наявність нового спору між позивачем та відповідачем з приводу відмови у призначені пенсії, викладеної в рішеннях від 16.05.2024 або від 15.04.2024 № 69 (реєстр.№130816).

Щодо вимоги про відстрочення оплати судового збору за подання заяви до ухвалення судового рішення за результатом її розгляду судом, суд зазначає, що заявник подав заяву у порядку статті 383 КАС України.

За змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір». Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Статтею 4 Закону № 3674-VI установлює розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду). Однак, приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону №3674-VI, висловлену у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №2а/0470/2563/12, від 22.01.2020 та від 11.08.2021 у справі №560/4364/19, від 05.05.2022 по справі №520/9769/19.

Відтак, особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

Таким чином, вимога про відстрочення оплати судового збору за подання заяви є безпідставною.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечити належне виконання ухваленого у конкретній адміністративній справі судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, винесеного на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у такій справі.

Оскільки рішення суду фактично виконано відповідачем, а позивач не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді справи по суті і щодо яких судовим рішенням при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки, суд вважає, що вирішення порушених питань можливе шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 249 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування статей 249, 383 КАС України.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (вх.№41563 від 09.09.2024), в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі.

Ухвала виготовлена у повному обсязі та підписана 18.09.2024.

Суддя К.В.Мінаєва