Справа № 620/12307/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 вересня 2024 року Чернігів Справа № 620/12307/24

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., перевіривши виконання вимог ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства культури України від 26.04.2013 №364 «Про затвердження науково - проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток, історичних ареалів та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», додаток №7 п/п №2 щодо занесення Поселення «Ялівщина» охоронний №7727/5007-Чр за категорією місцевого значення в частині земельних ділянок з кадастровий :02:009:5009 площею 0,1592 га., :02:009:0046 площею 0,1288 га., :02:009:0047 площею 0,0526 га., :02:009:0048 площею 0,089 га., :02:009:0049 площею 0,0892 га.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує наказ Міністерства культури України від 26.04.2013 №364 «Про затвердження науково - проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток, історичних ареалів та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» додаток №7 п/п №2, однак при цьому до суду з даним позовом він звернувся 10.09.2024, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого положеннями КАС України.

Частиною 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

На думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач про існування оскаржуваного наказу дізнався 18.03.2024, коли отримав ухвалу про відкриття провадження у справі №750/16807/23 за позовною заявою Чернігівської окружної прокуратури про усунення у користуванні земельними ділянками.

При цьому, суд зазначає, що позивачем на підтвердження зазначених обставин не надано, як ухвали про відкриття провадження у справі №750/16807/23, так і доказів її отримання.

Суд зазначає, що дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту таких прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання вказаних строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукуючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

В зв`язку з ненаданням суду жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, підстави для поновлення строку звернення до суду визнаються судом неповажними.

Крім того, за правилами пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також докази, що підтверджують вказані обставини.

У силу вимог пункту 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: який саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, і чи належать вони позивачу.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Позивач у своїй позовній заяві виклав зміст протиправних дій відповідача, але жодним чином не описав, у чому полягає порушення його прав, чи охоронюваних законом інтересів, не сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок вчинення дій відповідача, і взагалі не пояснив, яким чином і чому дії відповідача зачіпають його права, або ж охоронювані законом інтереси.

Частиною 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до позовної заяви, зокрема, пунктом 2 частини п`ятої цієї статті установлено, що в позовній заяві зазначаються: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника (частина шоста статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України).

В порушення вказаної норми законодавства в позовній заяві не зазначено: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України представника позивача.

Щодо зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету представника позивача, суд звертає увагу на таке.

Частиною 6 статті 18 КАС України встановлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Також, з огляду на зміни в процесуальному законодавстві, представник позивача має зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку, про що зазначити в позові.

Разом з тим із автоматизованої системи документообігу суду наявність електронного кабінету у ЄСІТС адвоката Петрушанка Володимира Павловича не встановлена, що свідчить про відсутність такої реєстрації або неможливості встановити його наявність через відсутність всіх необхідних реквізитів представника (реєстраційний номер облікової картки платника податків), що забезпечує доступ до інформації в підсистемах ЄСІТС.

Відповідно до п. 8 ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається інформація щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Натомість позивачем не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

За змістом ч. 1 ст. 42 Кодексу адміністративного судочинства України учасниками справи, серед інших, є треті особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Частинами 1 і 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в залежності від прояву матеріально-правової заінтересованості процесуальний закон розрізняє третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, та окремо третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України ідентифікують третіх осіб на стороні позивача чи відповідача.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (частина 4 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві, серед іншого, зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) інших учасників справи, що в поєднанні із частинами 1, 2 і 4 статті 49 цього Кодексу, зобов`язує позивача визначити правовий статус третьої особи (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги чи не заявляє такі вимоги щодо предмета спору; на стороні позивача чи відповідача).

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач в якості третіх осіб зазначив Департамент культури і туризму національностей і релігій Чернігівської обласної державної адміністрації та Чернігівську міську раду, однак, в порушення наведених правових норм, позивачем не надано заяви про залучення до участі у справі третьої особи із відповідним обґрунтуванням, у позові не вказано на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі, та яким чином рішення у справі може вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки.

Суд звертає увагу, що формальне зазначення у тексті позовної заяви реквізитів особи, як третьої особи, не є безумовною та автоматичною підставою для вирішення такого питання судом, оскільки таке клопотання має бути обґрунтоване позивачем.

Крім того, зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить об`єднати в одне провадження справу №620/8765/24 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства культури та інформаційної політики України, але клопотання про її залучення до справи з обґрунтуванням підстав, з дотриманням вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України не подано.

Також суд звертає увагу, що частиною 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» встановлено, що з 01.01.2024 за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

На підтвердження факту сплати судового збору позивачем надано суду квитанцію від 24.07.2024 №4REF-6A79-32ZE про сплату судового збору у розмірі 1211, 20 грн.

При цьому, судовий збір згідно зазначеної квитанції зараховано до раніше зареєстрованої справи під номером 620/10349/24. Тобто вказана квитанція від 24.07.2024 №4REF-6A79-32ZE не може бути зарахована у даній справі і свідчити про сплату судового збору за подання даного позову, а тому суд приходить до висновку, що за подання позовної заяви (справа №620/12307/24), у встановленому Законом України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» розмірі, судовий збір позивачем не сплачено.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог статей 160, 161 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням вищевикладеного, вказані недоліки позивач може усунути у 5-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви з дотриманням вимог пунктів 2, 4, 5, 8 та 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, клопотання про залучення третіх осіб та доказів сплати судового збору .

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169 КАС України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без руху.

Надати позивачу 5-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення вказаних недоліків у встановлений судом строк позовна заява буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Житняк