Справа № 460/7394/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/7394/23 пров. № А/857/9661/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року (головуючий суддя: Поліщук О.В., місце ухвалення рішення м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дії протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 22.03.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.11.2022 № 8 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.11.2022, з урахуванням періодів:

трудової діяльності за вересень 2002 року відповідно до договору ід 18.10.2002 № 380 та додатку до договору від 18.10.2002 № 569/380;

догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитини 06.02.1991 р. н. ОСОБА_2 до досягнення нею 12-річного віку з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2022 року, після досягнення віку 55 років, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, однак рішенням № 8 від 11.11.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Позивач вважає цю відмову протиправною, оскільки пенсійним органом не було взято до уваги та не зараховано до страхового стажу період його трудової діяльності за вересень 2002 року та догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.11.2022 № 8 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2002 згідно договору від 18.10.2002 № 380 та Додатку до Договору від 18.10.2002 № 569/380 та період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що подані позивачем документи не підтверджують факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Крім цього, у позивача відсутній достатній страховий стаж для призначення пенсії.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 виданого 05.07.1992.

Позивач 11.11.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відмовило рішенням № 8 від 29.11.2022 заявнику у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку, зокрема періодів з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003. Щодо періоду з 01.09.2002 по 30.09.2002, то він не підлягає зарахуванню до страхового стажу, як період догляду за дитиною потерпілою від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, оскільки в цей період позивач працював.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним і достатнім способом захисту порушених прав позивачем на пенсійне забезпечення буде здійснення повторного розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області поданої заяви позивача про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу позивача період трудової діяльності за вересень 2002 року та догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитини з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставами для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 8 від 29.11.2022, було відсутність необхідного страхового стажу, зокрема, при необхідному стажі для призначення пенсії у 24 роки, стаж позивача становить 23 роки 06 місяців 10 днів. Так, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності за вересень 2002 року та не зараховано періодів догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення 12-річного віку з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 30.09.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003.

Крім цього, пенсійний орган зазначив, що позивач станом на 01.01.1993 прожив 05 років 01 місяць 22 дні в зоні посиленого радіаційного контролю, що дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 3 року.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання пенсійного органу безпідставними, з огляду на таке.

Так, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 с. Сварині, Володимирецького району, Рівненської області відносилося до зони посиленого радіологічного контролю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 проживав з 10.01.1986 по 17.01.1999 у с. Сварині, Володимирецького району, Рівненської області, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю.

З огляду на викладене, оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить не менше 4 років, а тому ОСОБА_1 , відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ має право на зниження пенсійного віку на 5 років, зокрема, початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки та додатково на 3 роки.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за його дитиною до досягнення нею 12-річного віку, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною слугувало те, що відсутні документи, які підтверджують, що дитина є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, зокрема, відсутні документи, передбачені п. 11 Порядку № 637, які підтверджують, що дитина є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, а саме, посвідчення дитини, яка потерпіли від Чорнобильської катастрофи, або довідка про видачу такого посвідчення.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена копія посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, яке видане на ім`я ОСОБА_2 та яка була долучена до заяви позивача про призначення пенсії.

Відповідно до п. 13 ст. 30 Закону № 796-ХІІ, визначено що потерпілим дітям, визначених у п. 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно п. 11 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 № 9-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу першого пункту 2.23 розділу II Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Відтак, спеціальним законом, яким визначено порядок та умови зарахування певного періоду до страхового стажу, є саме Закон № 1058-IV.

Враховуючи наведене та системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені - внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, норми пункту 13 статті 30 Закону № 796-XII, гарантуючи право на зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років, можуть бути реалізовані виключно у випадку відповідності такого періоду вимогам, які визначені спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу.

Тобто, умовою зарахування часу догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12 років до страхового стажу матері або батька є сплата за страхових внесків в указаний період або отримання виплат по догляду за дитиною. Відповідний висновок випливає, зокрема, й зі змісту положень Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, де визначено перелік застрахованих осіб.

Отже, період догляду за постраждалою дитиною може бути зараховано в страховий стаж одному з батьків, який не працював і доглядав таку дитину до 12-річного віку, якщо такий догляд здійснили до 01.01.2004.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною ОСОБА_2 до досягнення нею 12-річного віку за період: з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003.

Щодо періоду догляду за дитиною з 01.09.2002 по 30.09.2002, то суд апеляційної інстанції вважає, що такий не підлягає до зарахування до страхового стажу як період догляду за дитиною потерпілою від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, оскільки в цей період позивач працював.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач у позовних вимогах просив зарахувати до страхового стажу період його трудової діяльності за вересень 2002 року відповідно до договору від 18.10.2002 № 380 та додатку до договору від 18.10.2002 № 569/380.

Так, відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 56 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.08.2002 між відкритим акціонерним товариством «Ей-І-ЕС Рівнеенерго», як замовником, та ОСОБА_1 , як виконавцем, укладено договір про надання послуг № 380, термін дії якого - з 01 серпня 2002 року по 01 вересня 2002 року.

Надалі, термін дії договору було продовжено на період з 01 вересня 2002 року по 01 грудня 2002 року. Вказана обставина підтверджується додатком № 569/380 до договору № 380 від 19.08.2002 про надання послуг.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що спірні періоди роботи підлягають включенню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача, з врахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на призначення пенсії, є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі № 460/7394/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
З. М. Матковська