Справа № 161/17235/24
Суддя: Антіпова Т. А.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/255/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

представника позивача Долгополової П.І.,

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача Галащука С.Ю.,

перекладача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 року Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.09.2024 року о 21 год. 00 хв. був виявлений та затриманий на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області близько 5 000 метрів до лінії державного кордону та близько 3500 метрів до лінії прикордонних інженерних споруджень в районі прикордонного знаку № 914 за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку. Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України» , відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України». В подальшому, відповідно до вимог ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до 3-х діб з метою з`ясування обставин правопорушення. Про затримання іноземця встановленим порядком було повідомлено Департамент Консульської служби Міністерство закордонних справ України та проінформовано чергового Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Так, в подальшому було з`ясовано, що ОСОБА_1 прибув до України в травні 2023 року, після чого ним було укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України від 02.08.2023 року. 27.08.2024 року чинність контракту про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України було припинено. Після розірвання контракту ОСОБА_1 вирішив вибути до однієї з країн Європи. Громадянин російської федерації ОСОБА_1 документований паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_2 , виданим 18.12.2013 року органом ФМС 23002, термін дії якого закінчився 18.12.2023 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Додатково зазначила, що наразі не стоить питання щодо видворення (повернення) ОСОБА_1 саме до російської федерації, а розглядається можливість виготовлення для нього транзітної візи з метою виїзду відповідача з території України через інші країни до Європи. Але це питання є доволі тривалим, тому просять задовольнити позовні вимоги та дозволити затримання ОСОБА_1 саме на 6 місяців.

Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він прибув до України на підставі отриманої ним візи, яка видавалась строком з 01.05.2023 року по 29.07.2023 року. Після приїзду, уклав контракт про проходження ним, як іноземцем, військової служби в Збройних Силах України. Так, за період з 20 травня 2023 року він приймав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Торецьку Донецької області, Сумській області, а також в Харківській області, де отримав поранення, був прооперований, перебував на лікуванні у військовому госпіталі. Зазначив, що контракт був розірваний ним за власною ініціативою, та далі він мав намір подорожувати світом. Не заперечував, що в нього дійсно виникали думки щодо нелегального перетину кордону, проти 15.09.2024 року, коли він був затриманий, такого наміру він не мав. Окрім цього, зазначив, що дійсно ним порушено строки перебування в Україні, не заперечував відсутність у нього законних підстав щодо перебування на території України після 27.08.2024 року, як і підтвердив той факт, що до відповідних компетентних органів з приводу отримання документа на підтвердження законності підстав його перебування на території України він не звертався. Строк дії його паспорта закінчився в 18.12.2023 році. Просив суд не застосовувати щодо нього затримання, а просив дозволити йому повернутися до міста Києва, де він мешкав на квартирі товариша, запевнив суд, що намагатися незаконно перетнути кордон з Україною більше не буде, а буде чекати виготовлення документів, на підставі яких він зможе виїхати з України до Європи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію свого довірителя, щодо задоволення позову заперечував, просив суд врахувати особу відповідача, його щирість та відвертість, а також те, що ОСОБА_3 на протязі року перебував у Збройних Силах України та виконував бойові завдання, і, навіть, був поранений. Вважає за можливе дозволити останньому повернутися до міста Києва, де дочекатися отримання документів для легального виїзду з території України.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.09.2024 року о 21.00 год. Співробітниками НОМЕР_3 прикордонного загону за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза пунктами пропуску через державний кордон було затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , стать чоловіча, документ, що посвідчує особу паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_2 , виданий 18.12.2013 ФМС 2300, затриманий перебуває в спеціальному приміщенні НОМЕР_3 прикордонного загону, про що було повідомлено Департамент Консульської служби Міністерства закордонних справ України.

За даним фактом Інспектором прикордонної служби 1-ої категорії групи моніторингу обстановки відділення Інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » сержантом ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 строком до 3-х діб з метою з`ясування обставин правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Рішенням в.о. начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності НОМЕР_3 прикордонного загону прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час з`ясування обставин правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, особу правопорушника встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_2 , виданий 18.12.2013 ФМС 2300, строк дії якого закінчився 18.12.2023 року.

Судом також встановлено, що громадянином російської федерації ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби в Збройних Силах України, що підтверджується копією контракту від 02.08.2023 року.

Як вбачається з пункту 14 вищенаведеного контракту, його чинність припинено 27.08.2024 року у зв`язку з Наказом командира ВП А3449 № 195дск.

За час перебування ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України, він, як кулеметник-розвідник загону військової частини НОМЕР_4 в періоди з 20.05.2023 по 06.06.2023, з 20.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 08.09.2023, з 12.09.2023 по 03.11.2023, з 01.12.2023 по 20.12.2023 брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Торецьку Донецької області, Сумській області, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_4 від 11.07.2024 року № 103/1846.

Як вбачається з Довідки військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2024 року №105/189, 22.05.2024 року солдат ОСОБА_1 одержав вогнепальне осколкове поранення кінцівок, сліпе поранення лівого стегна, з ушкодженням поверхневої стегнової артерії та вени, наявністю стороннього тіла (металевого осколка). Наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя.

Після розірвання контракту ОСОБА_1 , станом на 15.09.2024 року знаходиться в Україні з порушенням вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», останній перебуває на території України без документів на право проживання, жодних заходів щодо легалізації свого перебування на території України не вживав, в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту він не перебуває та з відповідними заявами до органів міграційної служби не звертався.

Громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , роз`яснено права визначені ст. 63 Конституції України, в тому числі роз`яснено право використовувати рідну мову та користуватись послугами перекладача та правничої допомоги.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) визначено, що нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Враховуючи, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України незаконно, процедура добровільного повернення стосовно нього не може бути застосована.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 3773-VI передбачено що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Разом з тим, слід зазначити, що абзац 1 частини 8 статті 26 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2952-IX від 24.02.2023 року передбачає, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на сьогоднішній день не має дійсного паспортного документу, який в свою чергу дає право на виїзд з України, тому рішення про примусове повернення відносно останнього, не може бути прийняте з урахуванням вимог абз. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 3773-VI.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Відповідач рішення про примусове його видворення не оскаржував.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Суд погоджується з аргументом позивача про те, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, перебуває на території України без законних підстав, до відповідних компетентних органів із заявою щодо легалізації його перебування на території України, він не звертався, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує обґрунтований ризик його втечі чи переховування, що є підставою для його затримання.

Відповідно до п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

- законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

За встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку, що затримання відповідача не порушуватиме гарантій ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Варто звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З урахуванням наведеного, оскільки встановлено, що відповідач затриманий у зв`язку з порушенням встановлених правил перебування на території України, підстав для законного перебування на території України, визначених ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», немає, а також у нього відсутні дійсний паспортний документ для перетину кордону, офіційні джерела доходу на території України, а тому є необхідність в затриманні відповідача з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України.

Що стосується позовних вимог в частині обрання відповідачу строку затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України, суд вважає за необхідне врахувати той факт, що ОСОБА_3 приїхав до України саме з метою взяти активну участь в заходах, направлених на боротьбу з російською агресією, більше року приймав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, отримав поранення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, достатнім та співмірним буде визначення терміну такого затримання - один місяць.

Отже, враховуючи усе вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 371 КАС України визначено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293, 295 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України задовольнити частково.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 1 (один) місяць

Строк затримання рахувати з моменту фактичного затримання.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 18 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова