Справа № 520/20880/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Справа № 520/20880/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не звільнення ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; - зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В обґрунтування позву покликається на те, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України). 24.06.2024 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною, яка є інвалідом ІI групи та потребує постійного стороннього догляду, відповідно до документів, що додаються до рапорту. За результатом розгляду рапорту відповідачем, атестаційною комісією НОМЕР_1 прикордонного загону, відповідно до протоколу №17 від 05.07.2024 прийнято рішення «Залишити рапорт без реалізації». Вважає свої права порушеними з цього питання, а відтак звернувся до суду із позовом за захистом у судовому порядку.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

Ухвалою суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України), що підтверджено матеріалами справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбних відносинах з 07.07.2023, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 /а.с. 25/.

ОСОБА_2 має статус інваліда ІІ групи з 19 березня 2024 року. Інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2025 року. Причина інвалідності загальне захворювання. Дата чергового переогляду 19.03.2025. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, гіперінсоменція, може працювати у своїй професії без додаткових навантажень. Рекомендаційні заходи щодо відновлення працездатності: нагляд онколога, стаціонарне лікування в онкологічному відділені 1 раз на рік. Дані обставини установлено з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Індустріальної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 27.03.2024 серії 12 ААГ №312551 /а.с. 27/.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 18.06.2024 № 1085 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду на час активного лікування /а.с. 29/.

24.06.2024 позивачем подано рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною, яка є інвалідом II групи, відповідно до документів, що додано до рапорту /а.с. 13/.

За результатом розгляду рапорту позивача, відповідачем, атестаційною комісією НОМЕР_1 прикордонного загону, відповідно до протоколу №17 від 05.07.2024 прийнято рішення «Залишити рапорт без реалізації».

11 липня 2024 року позивачем подано до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) скаргу щодо рішення від 05.07.2024 № 17. Скаргу розглянуто 15.07.2024 та зазначено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною повинно підтверджуватись висновком медико-соціальної експертної комісії, за дитиною висновком лікарсько-консультативної комісії. Скаргу залишено без задоволення /а.с. 10-12/.

19 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто скаргу позивача від 11.07.2024 та установлено, що факт неправильного застосування НОМЕР_1 прикордонним загоном державної прикордонної служби України не установлено, адже доказів потреби ОСОБА_3 у постійному догляді не установлено /а.с. 15-16/.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду із позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Позивачем 24.06.2024 подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з сімейними обставинами (дружина, має статус інваліда ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду).

Відповідно до пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції станом на 24.06.2024) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з п. 3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Враховуючи вказане вище, слід дійти висновку про те, що положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для звільнення з військової служби військовослужбовець має довести необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною, яка має статус інваліда ІІ групи та потребують постійного догляду.

Відповідач наводить доводи про те, що висновок ЛКК № 18.06.2024 № 1085 не доводить факту необхідності постійного догляду за громадянкою ОСОБА_2 /а.с. 29/.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 2961-IV визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення № 1317).

Згідно з п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 17 Положення № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Абзацами 2 та 4 п.п. 1 п. 11 Положення № 1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають: - ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; - потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 року №189, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

З огляд на викладене суд прийшов переконання про те, що позивач для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за дружиною мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії. Натомість, позивач до рапорту від 24.06.2024 долучив висновок лікарсько-консультативної комісії, який підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його дружиною, якій надано статус інваліда ІІ групи. При цьому, вказаний документи містить висновок про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду на час активного лікування та такого лікування, згідно з довідкою від 27.03.2024 дружина позивача потребує лише 1 раз на рік.

Отже, висновок ЛКК, долучений позивачем до рапорту від 26.06.2024 не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач має право на звільнення з військової служби у відповідності до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В свою чергу, підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служб» містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як необхідність дружини з інвалідністю ІІ групи «постійний догляд».

Суд зазначає, що постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.

Натомість дружина позивача може працювати у своїй професії без додаткових навантажень /а.с. 28/.

З огляду на вказане вище та встановлені судом обставини, підстави для визнання протиправним бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не звільнення ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд прийшов висновку про те, що відповідачами доведено суду правомірність свого рішення, яке оформлене протоколом комісії №17 від 05.07.2024 щодо відмови у звільненні з військової служби позивача, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 139 КАС Україна судові витрат понесені позивачем покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 покласти на останнього.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) , місцезнаходження АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено суддею 18.09.2024.

Суддя М. І. Садова