Справа № 140/5083/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5083/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 152812 гривень з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 , передбаченої Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, нарахованої за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, за період з 01.01.2016 по день її фактичної виплати 28 лютого 2023 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з грудня 2014 року по 13.03.2023 на посаді помічника командира частини з правової роботи начальника юридичної служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №74 від 13.03.2023 був виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 у судовій справі №140/1707/22 військовою частиною НОМЕР_1 28.02.2023 нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 82370,80 грн.

На думку позивача, оскільки відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив повного розрахунку при звільненні, тому відповідно до положень статті 117 КЗпП України відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018 по 01.08.2018 (184 календарні дні), який за його підрахунками, становить 152812,00 грн.

Разом з цим, позивач вказує на те, що під час проведення виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2022 відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу компенсація втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.

У зв`язку з цим, 30.03.2024 звернувся до в/ч НОМЕР_1 з вимогою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати 28.02.2023. однак, листом від 03.05.2024 року №333/фс, відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення виплати компенсації втрати частини доходу та фактично відмовив у здійсненні такої виплати.

Позивач зазначає, що набув право на виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по день фактичної виплати відповідно до Закону України № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 № 159. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 17).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та вважає їх безпідставними. В обґрунтування цієї позиції вказав, що в період затримки з 01.03.2018 по 01.08.2018 позивача не було звільнено та не було виключено зі списків особового складу військової частини, з ним не було розірвано трудових відносин, тому у командування не має зобовязань перед позивачем щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 152812,00 грн.

Щодо компенсації позивачу втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, то вказує, що відповідно до рішення суду від 20.12.2022 у справі № 140/1707/22, яке набрало законної сили, позивачу було нараховано та виплачено всі оспорювані ним суми, відповідно до рішення суду 28.02.2023. Таким чином, підстав для нарахування та виплати компенсації позивачу втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» немає. З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказана обставина не є спірною.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі №140/1707/22, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

28.02.2023 позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення згідно рішення суду від 20.12.2022 у справі №140/1707/22 в сумі 82370,83 грн, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати (а.с. 32 зворот), листом відповідача від 03.05.2024 № 333/ос (а.с. 11). Вказана обставина не заперечується і позивачем (а.с. 18-19).

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 № 74 майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира частини з правової роботи-начальника юридичної служби, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.02.2023 № 393 на посаду офіцера юридичного відділу військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 , з 13.03.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

30.03.2024 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою, у якій просив нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати із наданням відповідних розрахунків (а.с. 9-10).

Листом від 03.05.2024 № 333/фс військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що правових підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення у військової частини немає (а.с. 11).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян та інші.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.

Суд звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. В разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 30.03.2024 звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації відповідно до Закону № 2050-ІІІ.

Листом від 03.05.2024 № 333/фс Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Оскільки заява позивача про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати була розглянута відповідачем та у її задоволенні було відмовлено, то це свідчить про вчинення дій відповідача.

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи, виходячи з наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з 01.01.2016 по день її фактичної виплати та зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з 01.01.2016 по день її фактичної виплати.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 152812,00 грн, то така задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022, чинній на момент проведення розрахунку та звернення позивача до суду із позовом) настає у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що норми статті 116 та статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи з військової служби.

Отже з аналізу наведених норм слідує, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку при звільненні з боку роботодавця, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. Так, аналізуючи синтаксичний розбір текстуального змісту положення статті 117 КЗпП України судова палата зробила висновок про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо).

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач звертає увагу на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 у справі №140/1707/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 виплачена ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення суду 28.02.2023, а позивач виключений зі списків особового складу частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення лише 13.03.2023, про що свідчить витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 № 74.

Отже, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 на виконання вказаного рішення суду виплачена ОСОБА_1 28.02.2023 ще під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

На момент звільнення з військової служби (13.03.2023) роботодавцем проведено повний розрахунок з позивачем.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби, в/ч НОМЕР_1 проведено з ним повний розрахунок, що свідчить про дотримання відповідачем вимог статті 116 КЗпП України, а відтак не має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з 01.01.2016 по день її фактичної виплати.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з 01.01.2016 по день її фактичної виплати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Р.С. Денисюк