Справа № 140/2045/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2045/24 пров. № А/857/21010/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

відповідача Голод Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (головуючий суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) у справі № 140/2045/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною бездіяльності; зобов`язання закінчити виконавче провадження № 68113410 від 12.01.2022 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позов обґрунтовує тим, що 29.11.2023 Київським апеляційним судом скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.10.2013, на підставі якого був виданий виконавчий лист №2-8/13, та у відповідності до якого було відкрито виконавче провадження № 44097282, та в якому було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 27.07.2020. Вважає, що виконавчий збір не підлягає стягненню, а виконавче провадження відкрите 12.01.2022 № 68113410, на підставі постанови від 27.07.2020 № 44097282, підлягає закінченню, однак, незважаючи на вимогу представника позивача, відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не лише продовжив діяти не у спосіб, визначений процесуальним законом, а й не повно з`ясував обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу, що відповідачем не подано до суду першої інстанції а ні відзиву на позов, а ні витребуваних матеріалів виконавчого провадження. Суб`єкт владних повноважень попросту проігнорував вимоги суду. В той же час, суд навіть не намагався здобути докази, необхідні для повного та всебічного розгляду обставин справи, хоча мав достатній процесуальний вплив на посадових осіб суб`єкта владних повноважень в силу ст.149 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

16.04.2013 Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно з яким стягнуто солідарно з відповідачів грошові кошти в сумі 242 411 доларів США та 133 947 грн 50 коп., про що видано виконавчий лист №2-8/13.

На підставі виконавчого листа №2-8/13 постановою від 21.04.2014 Першим ВДВС Луцького МУЮ відкрито виконавче провадження №44097282 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу 242 411 доларів США, та 133 947 грн 50 коп.

27.07.2020 у ВП №44097282 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 304 287 грн 95 коп.

22.10.2021, на підставі ухвали суду від 01.02.2021 №6/760/175/21, у ВП №44097282 постановою державного виконавця стягувача замінено на правонаступника АТ «Універсалбанк».

11.01.2022 головним державним виконавцем Першого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м.Львів) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з надходженням 05.01.2022 відповідної заяви АТ «Універсалбанк».

12.01.2022 головним державним виконавцем Першого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №68113410 зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови від 27.07.2020 у ВП №44097282 з ОСОБА_1 в розмірі 296 470 грн 23 коп.

29.11.2023 Київським апеляційним судом (справа №2-1243/12) заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2013 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором №20.00.001245 від 20.12.2007 в сумі 242 411 доларів США та 133 947 грн 50 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) як солідарного боржника з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19), як правонаступника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», заборгованість за кредитним договором №20.00.001245 від 20.12.2007 року в сумі 196 981 доларів США та 10 823 грн. 67 коп.».

З огляду на вказане судове рішення представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 05.01.2024 про закінчення виконавчого провадження №68113410 на підставі частин 2, 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 08.02.2024 №35051 головним державним виконавцем ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ повідомлено позивача про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №68113410 з наступних підстав: на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №44097282 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу 242 411 доларів США, та 133 947 грн 50 коп на підставі виконавчого листа №2-8/13 виданого Солом`янським районним судом м. Києва 24.10.2013, яке закінчено згідно з постановою від 11.01.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача); державним виконавцем відповідно до вимог частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» 12.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68113410 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №44097282; відповідно на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №68113410 зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови від 27.07.2020 у ВП №44097282 з ОСОБА_1 в розмірі 296 470 грн 23 коп.; постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2023 скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2013 та ухвалено в цій частині нове рішення, однак останнє на виконанні у відповідача не перебуває.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем бездіяльності, яка виявилась у не закінченні виконавчого провадження №68113410 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не допущено, а відтак, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а отже нерозривно пов`язане з матеріально правовим змістом вимог, що задоволені в такому провадженні.

Відповідно до частин першої другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби; виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України; виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документу.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Колегія суддів зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 29.11.23 у справі №2-1243/12 скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2013р., примусове виконання якого стало підставою відкриття ВП №44097282.

Виконавче провадження №68113410 відкрите як окреме виконавче провадження для стягнення судового збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, що була винесена у ВП №44097282. Матеріально-правовою підставою і ВП №44097282 і ВП №68113410 є скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва.

Пункт 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є прямою нормою, що регламентує закінчення виконавчого провадження у випадку скасування рішення за яким виданий виконавчий документ. Ця норма стосується однаковою мірою, як основного виконавчого провадження щодо стягнення боргу, так і виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій тощо.

Всупереч цієї норми, державний виконавець не закінчив ВП №68113410, а суд першої інстанції прийшов хибного висновку щодо відсутності правових підстав щодо закінчення ВП №68113410.

Також, апеляційний суд зауважує, що боржник не звертався із заявою щодо закінчення ВП №44097282, оскільки достеменно знав, що виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою. З такою заявою він міг би звернутися лише у випадку повторного пред`явлення виконавчого листа та після відкриття виконавчого провадження за ним.

За таких умов, єдине виконавче провадження, яке підлягало закінченню це - ВП №68113410 про стягнення виконавчого збору.

Проте, суд першої інстанції не врахував вищенаведене та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування рішення або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі № 140/2045/24 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неприйняття рішення про закінчення виконавче провадження №68113410 від 12.01.2022 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» незаконною.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №68113410 від 12.01.2022 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 18.09.24