Справа № 520/21174/23
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 520/21174/23

адміністративне провадження № К/990/35066/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28 квітня 2023 року №1 винесене щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2023 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року задоволено частково заяву представника позивача щодо стягнення правничої допомоги у адміністративній справі №520/21174/23. За рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000.00 грн. В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2023 року та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року залишено без змін.

13 травня 2024 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, у якій він просив стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" 66 616,00 грн понесені витрати на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

24 червня 2024 року Головним управлінням ДПС у Харківській області до Верховного Суду направлена касаційна скарга на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення заяви щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки касаційної скарги шляхом уточнення вимог касаційної скарги із правильним зазначенням судових рішень, які ним оскаржуються у порядку статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги у новій редакції, де зазначити вимоги до суду касаційної інстанції з врахуванням вимог КАС України та з урахуванням передбачених КАС вимог щодо підстав касаційного оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 8 липня 2024 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, оскільки скаржником всупереч роз`ясненням Верховного Суду, викладеним в ухвалі цього суду від 25 червня 2024 року, так і не зазначено вимог щодо постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року, якою, зокрема, залишено без змін оскаржуване додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року.

15 липня 2024 року Головним управлінням ДПС у Харківській області до Верховного Суду направлена касаційна скарга на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №520/21174/23 у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення заяви щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки касаційної скарги шляхом уточнення вимог касаційної скарги із правильним зазначенням судових рішень (зокрема, щодо постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року), які ним оскаржуються у порядку статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги у новій редакції, де зазначити вимоги до суду касаційної інстанції з врахуванням вимог КАС України та з урахуванням передбачених КАС вимог щодо підстав касаційного оскарження.

29 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення заяви щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 8 серпня 2024 року касаційну скаргу повернуто собі, що її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України оскільки не містила підстав касаційного оскарження додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року.

13 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення заяви щодо розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про щодо розподілу судових витрат у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року касаційну скаргу повернуто собі, що її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України оскільки не містила підстав касаційного оскарження зазначених судових рішень.

19 серпня 2024 року скаржник вчетверте звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, яку ухвалою від 9 вересня 2024 року повернуто собі, що її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України оскільки вона не містила підстав касаційного оскарження зазначених судових рішень.

13 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення заяви щодо розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про щодо розподілу судових витрат у цій справі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Скаржник у касаційній скарзі вказує підставу касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень як необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, згідно з абзацом третім пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційного Суду України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо.

У рішенні від 27 вересня 1990 року в справі «Коссі проти Сполученого Королівства» (заява №10843/84, пункт 35) ЄСПЛ зазначив, що, хоч він формально не зв`язаний своїми попередніми рішеннями, відступ від них може бути, наприклад, виправданий з метою забезпечення того, що тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) відображає соціальні зміни та відповідає умовам сьогодення.

У рішенні від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (заява №27238/95, пункт 70) ЄСПЛ також наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці ЄСПЛ.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені пунктом 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Попередні касаційні скарги Верховний Суд повернув ухвалами від 8 липня 2024 року (у зв`язку з невиконанням вимог ухвали цього суду від 25 червня 2024 року) та від 8 серпня 2024 року, від 14 серпня 2024 року та від 9 вересня 2024 року - на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд зазначив про незмістовність наведеного скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання з цих підстав.

Під час перевірки вп`яте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2024 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська