Справа № 600/3932/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 вересня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3932/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Брезіна Т.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою суду від 09.09.2024 року адміністративний позов залишено без руху, вказано на необхідність:

- надати обґрунтування та докази поважності причин пропущення трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом;

- сформувати пункт 1 позовних вимог, із зазначенням конкретних обставин, на підставі яких необхідно визнати протиправну бездіяльність відповідача.

16.09.2024 року представником позивача надано позовну заяву з уточненими позовними вимогами, а також надано обґрунтування та докази щодо поважності причин пропущення трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом.

У поданих поясненнях щодо поважності причин пропущення трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом представник позивача зазначає, що до даного трудового спору не можуть бути застосовані строки звернення до суду, які встановлені ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Заявник зазначає, що позивач про порушення своїх прав дізнався 19.04.2024 р., а тому відлік трьохмісячного строку повинен розпочинатись з вказаної дати та закінчується 19.07.2024 р. Також представник позивача зазначає, що з 23.04.2024 р. позивач проходив лікування, загалом протягом 41 дня, а тому не мав можливості в межах строку узгодити правову позицію з адвокатом та подати позов.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022 року, ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)

Таким чином, з 19.07.2022 р. працівник може звернутися до суду за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості з оплати праці у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми.

До спірних правовідносин застосовуються положення ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній після змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, а тому строк на звернення до суду за захистом порушеного права обмежується трьома місяцями.

Представник позивача у наданих письмових поясненнях, на виконання ухвали суду від 09.09.2024 р., вказує, що до даного трудового спору не можуть бути застосовані строки звернення до суду, які встановлені ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Однак, суд відхиляє вказані доводи, з огляду на наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, поняття "грошове забезпечення", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "заробітна плата", які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій адміністративній справі охоплюється застосованим у ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19.

Крім того, суд звертає увагу, що під виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні слід розуміти усі виплати, які мали йому бути виплачені у зв`язку з звільненням та виплати, які не були виплачені під час проходження служби (в межах даних правовідносин).

Отже, суд звертає увагу, що законодавець в ст.233 КЗпП України пов`язав початок перебігу строку звернення до суду (в межах даних правовідносин) з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні.

Аналогічна правова позиція була неодноразово застосована також і Сьомим апеляційним адміністративним судом, зокрема у постанові від 16.05.2024 р. у справі №240/1647/24.

Отже судом встановлено, що після одержання 30.01.2024 р. розрахунків виплаченого грошового забезпечення позивача за період проходження служби у складі військової частини НОМЕР_1 та ознайомлення із вказаними розрахунками, для позивача розпочався відлік трьох місячного строку звернення до суду з даним позовом, який закінчився 30.04.2024 року.

При цьому, суд враховує, що згідно наданої представником позивача інформації щодо тимчасової непрацездатності, позивач у період з 23.04.2024 р. по 30.04.2024 р. (тобто на дату закінчення трьохмісячного строку звернення до суду) перебував на лікуванні. Таким чином, суд має підстави для визнання поважними причини пропущення строку звернення до суду із запізненням на 8 днів. Попри вказане, після закінчення лікування позивач не вчиняв дій щодо звернення до суду із даним позовом, а позов було подано лише 03.09.2024 р. Суд критично ставиться до наданих суду інших доказів перебування на лікуванні у період з 03.06.2024 р. по 11.06.2024 р. та з 15.07.2024 р. по 25.07.2024 р., оскільки у період з 30.04.2024 р. по 03.06.2024 р. минуло більше місяця, у період з 11.06.2024 р. по 15.07.2024 р. минув місяць та 3 дні, у період з 25.07.2024 р. по 03.09.2024 р. минув місяць та 8 днів. У загальному пропущений строк становить більше трьох місяців, що становить фактичний строк, який надавався позивачу ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Представник позивача вказує, що позивач перебував на лікуванні загалом протягом 41 дня, однак суд встановив, що вказаний строк переривався, а проміжках часу між лікуванням позивач мав достатньо часу для подання позову. Крім того, подання представником позивача адвокатських запитів до відповідача та очікування відповідей на них не може бути розцінено судом як поважність причин пропущення строку звернення до суду, оскільки вказані обставини свідчать лише про вжиття позивач заходів для захисту порушеного права в обраний спосіб. Водночас, обов`язок щодо звернення до суду із відповідною позовною заявою виник у позивача з моменту одержання розрахунку невиплачених коштів під час проходження військової служби - 30.01.2024 року.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.

Таким чином, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 140/965/18, від 06 квітня 2021 року у справі 823/2363/18 та інших.

При цьому, суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.

Строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Таким чином, суд встановив, що позивач не надав доказів поважності пропущення строку звернення до суду з даним позовом.

Суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Суд звертає увагу, що адміністративний позов позивач подав з пропущенням тримісячного строку звернення без належних та достатніх обґрунтувань поважності причин пропущення вказаного строку, без подання клопотання про його поновлення, а доводи представника позивача щодо початку відліку строку звернення до суду та застосування норм законодавства будуються на помилкових висновках, які спростовуються положеннями ч. 2 ст. 233 КЗпП України та правовими висновками Конституційного Суду України, Верховного Суду та Сьомого апеляційного адміністративного суду у подібних правовідносинах.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, клопотань про поновлення строку на звернення до суду не подано, а вказані представником позивача доводи не підтверджують поважність причин пропущення вказаного строку, наявні підстави для повернення позовної заяви.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати позивачу.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання.

Суддя Т.М. Брезіна