Справа № 605/317/24
Суддя: Кравчук В. М.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 605/317/24
Провадження №2-а/605/13/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2024 року м. Підгайці

Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Кравчук В.М.

за участю секретаря судового засідання Костенюк М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

09 липня 2024 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; тел. НОМЕР_3 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. У позовній заяві просив визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського СПД №2 (м. Підгайці) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого сержанта Мороза М.Я. серії ББА №615503 від 25.06.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в сумі 20400 грн 00 коп. за порушення вимог п.9.2. а та п.2.1. а ПДР, та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що нема жодних доказів, що саме він кермував транспортним засобом, а Правила дорожнього руху поширюються на водіїв, а не пасажирів транспортних засобів. Відтак, постанову вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню. Позивач також звернув увагу, що у постанові не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення (лише назва вулиці, довжина якої складає 1,6 км), марка автомобіля, технічний засіб, яким здійснено відеозапис (у зв`язку з чим вважає відеозапис неналежним доказом). Відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського пропонує не брати до уваги, оскільки він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а містить лише послідовність винесення оскаржуваної постанови.

10 липня 2024 року Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою при автоматизованому розподілі справ визначено головуючу суддю - Лелик О.М.

15 липня 2024 року суддя Лелик О.М. прийняла адміністративний позов до розгляду та відкрила провадження у справі, постановила розгляд справи здійснювати за правилами ст.286 КАС України в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання призначила на 30 липня 2024 на 14.00.

30 липня 2024 за клопотанням начальника Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області полковника поліції ОСОБА_2 (арк.спр.22-23) суд замінив неналежного відповідача на належного, а саме: ГУНП в Тернопільській області.

У судовому засіданні 30 липня 2024 року представником позивача ОСОБА_3 , що надає правничу допомогу на підставі ордеру №1083078 від 29.07.2024 (арк.спр.17) заявлено відвід складу суду (письмова заява надійшла 09 серпня 2024 року - арк.спр.35-37). 14 серпня 2024 року суддя Лелик О.М. заявила самовідвід по розгляду та вирішенню цієї справи.

14 серпня 2024 року, розглянувши вказані заяви, суддя Лелик О.М. ухвалою задовольнила заяву про самовідвід та передала справу для визначення складу суду у порядку ст.31 КАС України.

14 серпня 2024 року, у результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючу суддю - Кравчук В.М.

Ухвалою від 19 серпня 2024 року суддя Кравчук В.М., керуючись п.14 ст. 31 КАС України, залишила позовну заяву без руху з підстав невідповідності вимогам ст. 160, 161 КАС України та надала строк для усунення недоліків.

02 вересня 2024 року, на виконання вимог вказаної ухвали, до Підгаєцького районного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками, що це підтверджують, відтак 03.09.2024 адміністративна справа прийнята до розгляду. Судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження призначене на 17 вересня 2024 року на 15 год. 00 хв.

Учасники справи подали заяви по суті, передбачені чинним КАС України:

?07.08.2024 надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача Дзюбатий А. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову через його безпідставність, оскільки підтвердженням факту керування ТЗ позивачем та його руху вважає зміну місця знаходження ТЗ, зафіксованого на записі Реєстратора 1 та Реєстратора 2, а також його зупинки без подання сигналу відповідним покажчиком повороту. На відеозаписах з нагрудних камер прослідковується відмова пред`явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Представник відповідача також звертає увагу, що позивачем на обґрунтування своєї позиції не надано жодних належних та допустимих доказів. Крім того, відзив на позов містить клопотання проводити розгляд справи у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області у зв`язку із зайнятістю по службі;

?12.08.2024 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що в додатках у відзиві на позов відповідач направив DVD-R диск та виписку з ЄДРПОУ, квитанцію про направлення позивачу, копію клопотання про заміну відповідача. Однак цих документів та DVD-R диск позивачу не надіслано, що обмежує права позивача. Звертає увагу на відсутність документа про повноваження представника відповідача. Також додає копію висновку експерта №СЕ-19/120-24/8944-ФП від 06.08.2024 та клопоче про долучення до матеріалів справи оптичного диску з відеозаписом, який було надано для фототехнічної експертизи і буде надано суду в судовому засіданні;

?19.08.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь, де він обґрунтовує безпідставність тверджень позивача про порушення відповідачем ч.3 ст.162 КАС України, а також вказує про загальнодоступність інформації про повноваження представника відповідача і відсутність потреби їх додаткового повідомлення. Щодо висновку експерта, то відповідач вказує, що він такий, що не містить необхідної інформації, для встановлення об`єктивних обставин справи, в тому числі і з підстав відсутності питань, які ставились перед експертом;

?17.09.2024 через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії заяви представника позивача до керівника Тернопільського НДЕКЦ МВС для проведення судової фототехнічної експертизи від 02.08.2024, де формулюються запитання до експерта, яку надіслано і відповідачу.

17.09.2024 у судове засідання позивач не з`явився, однак з`явився його представник - ОСОБА_3 , який позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених у позові мотивів.

Представник відповідача не з`явився, однак у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог з вказаних у ньому підстав, клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та докази в сукупності, суд встановив, що 25.06.2024 патрульним поліцейським СПД №2 (м. Підгайці) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом ОСОБА_4 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №615503 від 25.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в сумі 20400 грн 00 коп. за порушення вимог п.9.2. а та п.п.2.1. а ПДР (арк. спр.7).

У постанові вказано, що ОСОБА_1 22.06.2024 у 23.13 год. у м. Підгайці по вул. Шевченка керував транспортним засобом «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_4 та при зупинці не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив вимоги п.9.2. а ПДР та в подальшому, при перевірці документів, стало відомо, що він позбавлений права керування Підгаєцьким районним судом Тернопільської області, відповідно до постанови у справі 605/269/23 від 20.11.2023, чим порушив п.2.1. а ПДР.

Вирішуючи спір, суд виходить з таких законодавчих норм та мотивів, відповідно до встановлених правовідносин.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є серед інших рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП у зв`язку із порушенням ним вимог п.п.а) п.9.2, п.п.а) п.2.1. ПДР України, а саме: за п.9.2. а ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. П.2.1. а ПДР зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина друга статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина четверта статті 126 КУпАП встановлює заборону на керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до норми ч.2 ст.36 КУпАП при одночасному вчиненні кількох правопорушень, справи про які розглядає один орган (посадова особа), стягнення накладається в межах санкції за більш серйозне правопорушення.

Наявність заборони ОСОБА_1 керувати транспортними засобами сторонами не оспорюється, тому для прийняття рішення суду необхідно встановити чи їхав автомобіль і чи кермував ним позивач.

Відповідно до положень ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт керування автомобілем саме позивачем, хоч і заперечується ним, але висновується із аналізу досліджених матеріалів справи, а саме відеозаписів з відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських. Суд відхиляє доводити представника відповідача щодо неналежності цих доказів, в зв`язку з тим, що копію DVD-R диска з відеозаписами не надіслано позивачеві разом із відзивом на позов, оскільки інформація з записом обставин події зберігається в електронному вигляді, із відеозаписами, збереженими на цьому диску позивач і його представник могли ознайомитись, оскільки він долучений до матеріалів справи. Крім того, зміст цих відеозаписів позивачу вже був відомий раніше.

На записі з Реєстратора 1 зафіксовано як о 23:11:25 автомобіль стоїть на узбіччі біля світлого будинку, а на записі з Реєстратора 2 - о 23:13:50 він знаходиться зовсім в іншій локації по АДРЕСА_2 . Отже впродовж приблизно двох хвилин транспортний засіб перемістився у просторі, отже рухався.

На відеозаписі Реєстратора 2 зафіксовано як автомобіль працівників патрульної поліції рухається по АДРЕСА_2 , попереду видно автомобіль марки «Daewoo Lanos». Коли поліцейський підходить до автомобіля, то виявляє, що на місці водія нікого немає, але на місці пасажира сидить ОСОБА_1 . Інших осіб у транспортному засобі не було. Увесь час, поки автомобіль можна спостерігати на записі, з нього ніхто не виходив. Як видно з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які долучено до матеріалів справи, ОСОБА_1 спочатку стверджує, що автомобіль їхав сам (23:15:20), далі заявляє, що не важливо, хто їхав (23:16:02), потім заперечує, що він кермував транспортним засобом, а їхав на пасажирському сидінні, а автомобілем керувала інша особа, яку він не може назвати. При цьому позивач ні разу не заперечив, що автомобіть їхав, отже цей факт суд вважає доведеним. А оскільки в автомобілі більше нікого не було, значить кермував ним ОСОБА_1 , який навіть визнав, що затягував ручник (на відео о 23:32). Оскільки автомобіль рухався, то перед зупинкою мав подати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Крім того, на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тож факт керування автомобілем за цих самих обставин було встановлено у постанові Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 30.07.2024 у справі № 605/311/24, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме: повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів, зроблених судом першої інстанції не здобуто в процесі апеляційного розгляду. Постанова залишена апеляційною інстанцією без змін і набула законної сили.

Щодо висновку експерта №СЕ-19/120-24/8944-ФП від 06.08.2024 (арк.спр. 43-54), то експерт ОСОБА_5 не зміг надати чіткої відповіді чи рухався, чи не рухався автомобіль до 23:13:04, оскільки транспортний засіб перебував на значній відстані від об`єктиву пристрою запису, фіксація відбулась в темну пору доби, кадри відеозображення мають низьку деталізацію елементів зображень, а також пристрій запису знаходився в транспортному засобі, який перебував у русі, через це не можливо визначити будь-які точки (орієнтири, межі) для встановлення у якому стані перебував вищевказаний транспортний засіб. З 23:13:05 транспортний засіб знаходився в нерухомому стані. Тобто, коли поліцейський автомобіль під`їхав до транспортного засобу ОСОБА_1 , він не рухався. Але до цього часу факт руху автомобіля експертиза не спростовує і не підтверджує. Отже, висновок експерта не є належним доказом в розумінні ст.73 КАС України.

Отже, в обґрунтування своїх доводів позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122 та ч.4 ст.126 КУпАП, а відповідачем доведено правомірність свого рішення, спростовано твердження позивача про порушення його прав, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Твердження позивача про невідповідність постанови по справі про адміністративне правопорушення вимогам ч.3 ст.283 КУпАП суд вважає безпідставними, оскільки місцем вчинення правопорушення вказано вул. Шевченка в м. Підгайці, що є достатнім за відсутності орієнтирів поблизу. Модель та марка, д.н.з. транспортного засобу у постанові вказано - «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_4 . Технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис не сказано, зазначено лише, що до постанови додається відео, оскільки запис здійснювався і реєстратором автомобіля патрульної поліції, і нагрудними камерами поліцейських.

Щодо зауваження представника позивача, що ОСОБА_1 не роз`яснено його прав, то слід зазначити, як видно з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, позивач не давав можливості це зробити, кричав, перебивав їх, поводився агресивно, висловлювався переважно нецензурною лайкою, всіляко перешкоджав поліцейським в оформленні постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факти вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч.2 ст. 122 та ч.4 ст.126 КУпАП через недодержання п.п.а) п.9.2, п.п.а) п.2.1. ПДР України доведені та свідчать про правомірність прийнятої поліцейським Морозом М.Я. оскаржуваної постанови.

На підставі ст.139 КАС України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.73-79, 139, 241-244, 246, 257-263, 268-272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року.

Головуюча: Валентина КРАВЧУК