Справа № 140/35873/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35873/23 пров. № А/857/9889/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку суддею Андрусенко О.О.) в адміністративній справі № 140/35873/23 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправним та скасувати рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів № UA205110/2023/000062 від 03.10.2023.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона надала митному органу митну декларацію від 28.09.2023, інвойс від 27.09.2023 № 139 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FY70 для підтвердження вартості товару. При цьому додатково зазначає, що листом POL-CEL Sp z o.o. Agencja i Magazyn Celny (далі POL-CEL Sp z o.o., склад і митне агентство), наданим на адвокатський запит від 19.10.2023 № 05/19-10-23, підтверджено як і вартість товару згідно інвойсу від 27.09.2023 № 139, відправника та одержувача товару за транзитною декларацією (Т1), так і те, що митні процедури за цією транзитною декларацією були завершені, а зазначений товар було вивезено з території Республіка Польща.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Волинська митниця, яка вважає, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у позові відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо достовірності заявлених відомостей про фактурну вартість товару, адже на підтвердження фактурною вартості позивачкою подано інвойс, який є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 МК України, яка визначає, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України громадянами, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Вважає, що оскільки в даному випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК України, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що передбачений частиною першою статті 368 МК України. Оскільки позивач не є підприємцем, вказане виключає можливість підтвердження фактурної вартості наданим інвойсом.

Зазначає, що у зв`язку із вказаним та наявністю інформації в митного органу щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023) митний орган самостійно відповідно до вимог цього Кодексу прийняв письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000062 від 03.10.2023.

Звертає увагу, що рахунок-фактура (інвойс) є документом, який підтверджує митну вартість товарів саме комерційного призначення, а не тих, які ввозяться громадянами для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з комерційною метою. Твердження суду щодо наявності у поданому інвойсі відомостей про найменування, ціну та ідентифікаційні ознаки товару, реквізити сторін та умови поставки також не може бути належним підтвердженням обґрунтованості дій позивача щодо підтвердження ціни товару, адже сам документ «інвойс» вже свідчить про іншу, відмінну від заявленої, мету ввезення товару, а саме комерційну для подальшого продажу. При цьому, немає значення, які відомості в такому разі містить інвойс як документ, адже зважаючи на положення розділів VIII та XII Митного кодексу України, останній не може підтверджувати вартість товару для митного оформлення пред`явленого товару за заявленою метою.

Також зазначає, що намагання суду виокремити у цій міжнародній зовнішньоекономічній операції мету купівлі товару гр. ОСОБА_1 як таку, що не пов`язана з подальшим отриманням прибутку, є марними, адже суд в такому разі не тільки сам собі суперечить, а й залишає поза увагою однотипність ввезеного товару по вигляду та розмірною сіткою, що зважаючи на поданий документ «комерційний інвойс», як суд самостійно вказує у прийнятому рішенні, не викликає сумнівів у комерційній меті ввезеного позивачем товару.

Наголошує, що саме у зв`язку з не поданням митниці касових та товарних чеків, ярликів, інших документів, що містять відомості про вартість товару та вказують на мету ввезення такого товару для особистих та сімейних потреб, митницею зважаючи на наявність даних з АСМО Інспектор щодо ідентичного та подібного товару прийнято відповідне рішення про визначення вартості товарів. Вказані дії митниці у повній мірі узгоджуються з положеннями митного законодавства та вказують на дотримання при прийнятті оскаржуваного рішення норм Митного кодексу України.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у прийнятому рішенні про визначення вартості товару вказано номер митної декларації, яка була використана при визначенні, а також вартість товару, яку взято за основу при такому визначенні. При цьому, вартість зазначеного товару наведена за 1 кілограм. Таке зазначення обумовлене специфікою ведення АСМО «Інспектор».

Крім того вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, критеріям їх реальності та розумності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 28.09.2023 на митному посту «Устилуг» Волинської митниці громадянкою ОСОБА_1 з метою переміщення через державний кордон України товару подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої задекларовано товар - взуття підліткове вагою 47,4 кг, кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США. Для підтвердження вартості товару до вказаної митної декларації позивачем було долучено інвойс № 139 від 27.09.2023 та супровідний документ Т1 № 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023.

28.09.2023 посадовими особами Волинської митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому зазначено, що під час проведення повного митного огляду т. з. р. н. НОМЕР_1 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка «JONG GOLF», країна виробництва Китай, загальною кількістю 416 пар: загальною вагою 402.2 кг (брутто). Товар відповідає заявленим відомостям в митних деклараціях. Подано товаросупровідні документи: декларація 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси № 135, № 136, № 137, № 138, № 139, № 140, №141, № 142, № 143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам (8 осіб), загальною вартістю 578,24 дол. США.

03.10.2023 Волинською митницею прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів № UA205110/2023/000062, згідно якого митним органом задекларований позивачем товар визначено як «взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка «JONG COLF»», код товару 640419900, та визначено вартість товару за одиницю - 20,27 доларів США, загальну вартість товару визначено - 973,12 доларів США (35 585,64 грн).

У графі 18 оскаржуваного рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000062 зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: «відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів.

Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023)».

Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення для справляння митним органом з ОСОБА_1 митних платежів відповідач склав уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія ЄС № 034138 від 03.10.2023 та нарахував митні платежі на загальну суму 5224,57 грн. Відповідно до копії чеку № 5544 від 03.10.2023 позивач здійснила оплату зазначених митних платежів.

11.10.2023 представник позивача адвокат Шумський Б. А. подав до Волинської митниці адвокатський запит № 05/11-10-23, в якому просив повідомити у зв`язку з чим винесено рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000062 та чому не було враховано поданий позивачем інвойс № 139 від 27.09.2023 на підтвердження вартості, а також місця придбання товару.

Листом від 16.10.2023 № 7.3-28-07/126664 Волинська митниця повідомила представника позивача відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу XII МК України, наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2023 № 62 «Про затвердження форми рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів» та у зв`язку з наявністю в митного органу інформації щодо рівня цін на подібні (аналогічні) та ідентичні товари прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Вказаний інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 МК України. При цьому, з інформації, зазначеної в інвойсі, видно застосування умов поставки DAP згідно Інкотермс, що використовуються в зовнішній торгівлі. Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі, регулюють відносини між продавцем та покупцем в рамках договорів купівлі-продажу. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно Законом України «Про підприємництво». Разом з тим, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та /або проведеної оплати.

Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача від 03.10.2023 №UA205110/2023/000062, звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що рішення відповідача про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів є необґрунтованим, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Відповідно до частин першої, другої, восьмої - одинадцятої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено пунктами 1-3 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК України.

Як передбачено статтею 364 МК України цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються. Положення цього розділу не поширюються на товари, що переміщуються особами, які користуються митними пільгами згідно із розділом XIII цього Кодексу, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 365 МК України громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Як визначено абз. 2 п. 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Згідно з ч. 3 ст. 368 МК України особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Водночас частиною четвертою статті 368 МК України встановлено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2023 № 62 відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу ХІІ Митного кодексу України затверджено Форму рішення про визначення митної вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.

Колегія суддів зазначає, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме згідно оскаржуваного рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000062, обставинами його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, є такі: «Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023)».

Тобто, спірне рішення відповідач прийняв внаслідок ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено частиною першою статті 368 МК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені обставини для прийняття оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки відповідач у графі 18 рішення не надав належної оцінки поданому під час митного оформлення інвойсу № 139 від 27.09.2023, яким визначено найменування, ціну та ідентифікаційні ознаки товару, реквізити сторін, умови поставки.

Слід зазначити, що лише рахунок-фактура (інвойс) згідно зі статтею 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість.

При цьому, суд звертає увагу на те, що чинна редакція частини першої статті 368 МК України визначає документи, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей їх оподаткування при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України. Такими документами є касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що положення чинної редакції частини першої статті 368 МК України надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів рахунками-фактурами (інвойсами), що узгоджується із пунктом 3 частини другої статті 53 МК України. При цьому, чинне законодавство не забороняє громадянам здійснювати купівлю товарів в іноземних суб`єктів господарювання, які є учасниками міжнародної торгівлі, для особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Разом з тим, продавець товару іноземна компанія-імпортер WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай), здійснюючи міжнародну торгівлю, використовує у господарській діяльності інвойси.

Крім того правильним є висновок суду про безпідставність тверджень відповідача про те, що інвойс є комерційним документом (рахунком), а тому, на думку митного органу, такий документ використовується між учасниками міжнародної торгівлі, які є суб`єктами господарювання, з урахуванням наступного.

Комерційні документи це документи, які дають вартісну, якісну та кількісну характеристику товару. Ці документи оформляє на своєму бланку продавець, а покупець на підставі їх здійснює оплату. Вартісна характеристика товару надається в рахунку-фактурі (інвойсі) та у проформі-рахунку.

Інвойс, рахунок, рахунок-фактура чи накладна у міжнародній комерційній практиці є документами, що надаються продавцем покупцеві та містять перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити.

Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги.

У положеннях Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс - 2010) зазначено, що метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі. Таким чином можна уникнути або, щонайменше, значною мірою скоротити невизначеності, пов`язані з неоднаковою інтерпретацією таких термінів у різних країнах.

Дія Інкотермс розповсюджується виключно на відносини між продавцем та покупцем в рамках договорів купiвлi-продажу, а тому умови поставки DAP Хелм, які зазначені в інвойсі № 139 від 27.09.2023, що складений іноземною компанією-імпортером, поширюються на даних учасників правовідносин, незалежно від наявності чи відсутності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання. Правила Інкотермс не визначають обов`язкової умови наявності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання для їх застосування.

Тобто, правила Інкотермс поширюються також на покупців товарів, які не є суб`єктами господарювання.

Згідно умов поставки DAP Інкотермс - 2010 продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений пункт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Ціна DAP (DAP price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.

Варто зауважити, що наявність поданого позивачем на підтвердження фактурної вартості товарів інвойсу № 139 від 27.09.2023 не підтверджує комерційної мети в нього.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності підписів сторін у рахунку-фактурі (інвойсі), позаяк підпис сторін не є ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складової митної вартості. Більш того, чинне міжнародне законодавство не виключає можливості складання рахунків-фактур (інвойсів) в електронному вигляді без наявності підписів сторін.

Ця практика підтверджена частиною 2 пункту 9.8 Рекомендацій № 18 Європейської економічної комісії ООН від 29.03.2001 № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (ECE/TRADE/271).

Відтак, відсутність підпису у складеному суб`єктом міжнародної торгівлі продавцем товару компанією-імпортером WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай) інвойсі № 139 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому.

Також безпідставним є покликання відповідача на те, що зовнішньоекономічну діяльністю мають право здійснювати фізичні особи, які зареєстровані як підприємці згідно із Законом України «Про підприємництво», що виключає можливість підтвердження фактурної вартості наданим інвойсом.

Як вірно зазначено судом, позивач не заперечує відсутності статусу суб`єкта господарювання. При цьому, купівля товарів в учасника міжнародної торгівлі безпосередньо не визначає покупця особою, яка здійснює зовнішньоекономічну діяльність.

У спірному випадку позивач виступає як споживач, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, а тому не позбавлена можливості підтвердити фактурну вартість таких товарів рахунком-фактурою (інвойсом), який складений суб`єктом міжнародної торгівлі.

Щодо доводів відповідача, що митниці виник обґрунтований сумнів щодо достовірності заявлених відомостей про фактурну вартість товару слід зазначити, що частина четверта статті 368 МК України надає можливість митному орану визначити вартість товарів самостійно лише у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів, а не обґрунтованого сумніву.

Як вірно зазначено судом, МК України містить чіткий порядок дій митного органу у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів у поданих документах, однак за обставин цієї справи відповідач у спірному рішенні про такі докази не вказав та таких доказів суду не надав, що свідчить про недотримання порядку прийняття оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що митний орган прийняв рішення про визначення вартості товарів і взяв відомості з автоматизованої інформаційної системи, яка не може бути безумовним джерелом для визначення митної вартості товарів.

Судом також враховано, що в матеріалах справи є лист «POL-CEL Sp z o.o.» (зазначений відправником у транзитній декларації Т1 № 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023), наданий на адвокатський запит від 19.10.2023, яким підтверджено, що ОСОБА_1 - проведено оформлення транзиту товарів з Республіка Польща в Україну: «дитяче взуття, що закриває щиколотку»; ціна товару вказана відповідно до рахунку № 139 від 27.09.2023; товар «дитяче взуття, що закриває щиколотку» було видано зі складу за транзитною декларацією (Т1) де відправником був «WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC. CO-OPERATION CO.,LTD», а одержувачем ОСОБА_1 ; митні процедури за цією транзитною декларацією були завершені, а зазначений товар було вивезено з території Республіка Польща (а. с. 14, 15-переклад).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість.

Відтак вірним є висновок суду про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000062, яке винесене без зазначення підстав неможливості визначення вартості товарів на підставі поданих документів.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач не довів належними доказами правомірності прийнятого рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, що має наслідком задоволення позову шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Крім того колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, оскільки вони співмірні складності справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; часу, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, обсягу наданих адвокатом послуг.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в адміністративній справі № 140/35873/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин