Справа № 600/2587/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2587/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплаті військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень за період із з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за виключенням раніше виплаченої частини додаткової винагороди.

Як вбачається зі змісту позову та поданих додаткових пояснень, позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що він має право на нарахування і виплату одноразового грошового забезпечення в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням загальної вислуги років 13 років 5 місяців і 5 днів (календарна 9 років 4 місяці 28 днів; пільгова 3 роки 11 місяців 27 днів), яке йому протиправно не було виплачено відповідачем при звільненні з військової служби.

Крім цього, позивач вважає, що йому не в повному обсязі виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць за періоди з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року за участь у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій та здійснення зазначених заходів.

Ухвалою суду від 17 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази.

У поданому до суду відзиві відповідач зазначив про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з відсутністю у нього вислуги років, необхідної для виплати такої допомоги. Зокрема, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 лютого 2024 року №32 вислуга років ОСОБА_1 становить: календарна 9 років 4 місяці 28 днів, пільгова 3 роки 11 місяців 27 днів. Водночас Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 встановлено, що військовослужбовець, звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому законодавством не визначено понять «календарної» чи «пільгової» вислуги років. Натомість вислуга років позивача (календарна) становить 9 років 4 місяці 28 днів, що менше вислуги 10 років і, відповідно, не дає позивачу права на виплату йому одноразового грошового забезпечення в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також відповідач вказав про належний розмір виплаченої позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано повторно у військової частини НОМЕР_1 докази по справі.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази фактичного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, на виконання наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2022 року №631, від 04 квітня 2022 року №1594, від 05 травня 2022 року №2569, А4267 від 06 червня 2022 року №3418, від 05 липня 2022 року №4310, від 05 серпня 2022 року №5491 та від 05 вересня 2022 року №5893 за періоди з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у періоди здійснення зазначених заходів (такими можуть бути, наприклад, розрахункові листи (відомості), довідки про виплачені суми додаткової винагороди тощо).

Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог повернуто заявнику без розгляду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 листопада 2022 року №1374, ОСОБА_1 приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року. (а.с. 12)

Вказане також підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданою військовою частиною НОМЕР_1 №7/792 у листопаді 2022 року. (а.с. 22)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №229 від 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення починаючи з 22 серпня 2022 року у зв`язку із звільненням з військової служби за підпунктом «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». (а.с. 62)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 лютого 2024 року №32 внесено зміни до пункту 2 підпункту 2.1 підпункту 2.1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 серпня 2022 року №229, і визначено, зокрема, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України становить: календарна 9 років 4 місяців 28 днів, пільгова 3 роки 11 місяців 27 днів. (а.с. 13)

Як вбачається з розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію головного сержанта ОСОБА_1 , календарний строк служби позивача становить 09 років 05 місяців 28 днів, загальна вислуга ОСОБА_1 становить 14 років 00 місяців 11 днів (кількість повних років вислуги 14 років). (а.с. 14)

Дослідженням змісту довідок військової частини НОМЕР_1 від 02 жовтня 2022 року №5/1894 та від 02 серпня 2024 року №5/5064 судом установлено, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2020 року по липень 2022 року, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, становить 245366,81 грн, до яких включно такі види: надбавка за особливості проходження служби (% від посадового окладу (ПО), окладу за військове звання (ОВЗ,) надбавки за вислугу років (НВР); премія. (а.с. 31, 84-85)

Матеріалами справи також підтверджується і те, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за такі періоди:

- з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2022 року №1594 з додатком №1 до нього) (а.с. 59-60);

- з 01 квітня по 30 квітня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року №2569 з додатком №1 до нього) (а.с. 49, 61);

- з 01 травня по 31 травня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року №3418 з додатком №1 до нього) (а.с. 50, 51);

- з 01 червня по 30 червня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року №4310 з додатком №1 до нього) (а.с. 52-54);

- з 01 липня по 31 липня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2022 року №5491 з додатком №1 до нього) (а.с. 54 на звороті, 55);

- з 01 серпня по 31 серпня 2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2022 року №5893 з додатком №1 до нього) (а.с. 56, 57).

Згідно матеріалів справи, 30 травня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Ісар О.Я. було подано заяву до військової частини НОМЕР_1 , в якій вона просила нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 100000,00 грн за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за виключенням раніше виплаченої частини додаткової винагороди. (а.с. 14-15)

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідь на заяву адвоката Ісар О.Я. від 30 травня 2024 року, поданої в інтересах ОСОБА_1 , відповідач не надавав.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 100000,00 грн за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стосовно вимог позивача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, варто зазначити наступне.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктом 2, абзацом 1 пункту 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова №393 в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац 8 пункту 10 Постанови №393).

Отже, як свідчить зміст наведених вище положень законодавства, такими передбачено право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у випадку його звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та за умови наявності у такого військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Як вбачається зі встановлених у даній справі обставин, позивач був звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд).

Водночас судом установлено, що згідно з розрахунком вислуги років військового службовця головного сержанта ОСОБА_1 його загальна вислуга становить 14 років 00 місяців 11 днів, а кількість повних років вислуги 14 років.

Проте відповідач у відзиві зазначає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки календарна вислуга років позивача становить 9 років 4 місяці 28 днів.

Розрахунком вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 підтверджується, що календарна вислуга років становить 09 років 05 місяців 28 днів.

Водночас при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на отримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби суд звертає увагу на те, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

При цьому в частині другій статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування положень частини другої статті 15 Закону №2011-XII, яка неодноразово висловлювалась, зокрема, у постановах від 11 квітня 2018 року (справа №806/2104/17), від 24 листопада 2020 року (справа №822/3008/17), від 21 квітня 2021 року (справа №380/2427/20), від 27 травня 2021 року (справа №1.380.2019.005965), і яку суд враховує при вирішенні даного спору у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом і в постанові від 26 липня 2023 року у справі №200/17688/21, в якій, серед іншого, зазначено про відсутність підстав для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі №822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20.

В контексті наведеного суд зауважує, що законодавець не виокремлював понять «календарної» чи «пільгової» вислуги років для призначення одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Врахування іншого періоду, в тому числі «пільгового», «загального» чи будь-якого іншого, при нарахуванні та виплаті допомоги чинним законодавством не встановлено.

Суд наголошує, що єдиною умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

Оскільки наявними у даній справі матеріалами підтверджується те, що загальна вислуга років позивача становить 14 років 00 місяців 11 днів, а кількість повних років вислуги становить 14, то суд приходить до висновку про помилковість тверджень відповідача про те, що позивач не має 10 календарних років вислуги і тому не набув права на виплату допомоги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як такий, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, і вислуга якого становить більше 10 років.

Варто також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність допущеної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 100000,00 грн за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, то суд зазначає таке.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024 строк дії воєнного стану продовжено.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Так, пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час спірного періоду з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022) було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час спірного періоду з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022) було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Також пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Вказана додаткова винагорода виплачується пропорційно участі військовослужбовця у названих вище діях та заходах.

Дослідженням наявних у справі матеріалів судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2022 року №1594 та додатками №0 та №1 до наказу було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року та визначено суму додаткової винагороди позивача за вказаний період 66774,19 грн (9228,11 грн («доплата 30000,00 грн») + 57546,08 грн («доплата 100000,00 грн») (а.с. 59-60).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в березні 2022 року суму додаткової винагороди 66774,19 грн (9228,11 грн + 57546,09 грн), сума до виплати (з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 65772,58 грн. (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 65772,58 грн 11 квітня 2024 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23 на звороті, 103 на звороті).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року №2569 (та додатками №0, №1 до наказу) було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 01 квітня по 30 квітня 2022 року в сумі 55666,67 грн (19000,00 грн («доплата 30000,00 грн») + 36666,67 грн («доплата 100000,00 грн») (а.с. 49, 61).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в квітні 2022 року суму додаткової винагороди 55666,67 грн (25666,67 грн + 30000,00 грн), сума до виплати (з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 54831,67 грн (25281,67 грн + 29550,00 грн). (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 29550,00 грн 10 травня 2024 року та 25281,67 грн 19 травня 2024 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23 на звороті, 103 на звороті).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2022 року №3418 (та додатками №0, №1 до наказу) було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 01 травня по 30 травня 2022 року в сумі 50322,58 грн (21290,32 грн («доплата 30000,00 грн») + 29032,26 грн («доплата 100000,00 грн») (а.с. 50, 51).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в травні 2022 року суму додаткової винагороди 50322,58 грн (21290,32 грн + 29032,26 грн), сума до виплати (з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 49567,74 грн. (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 49567,74 грн 22 червня 2024 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23, 103 на звороті).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року №4310 (та додатком №1 до наказу) було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 01 червня по 30 червня 2022 року в сумі 10000,00 грн (а.с. 52-54).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в червні 2022 року суму додаткової винагороди 100000,00 грн (30000,00 грн + 70000,00 грн), сума до виплати (з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 98500,00 грн (29550,00 грн + 68950,00 грн). (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 29550,00 грн 21 липня 2024 року та 68950,00 грн 29 липня 2024 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23, 103 на звороті).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2022 року №5491 (та додатком №1 до наказу) було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 01 липня по 30 липня 2022 року в сумі 100000,00 грн (а.с. 54 на звороті, 55).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в липні 2022 року суму додаткової винагороди 100000,00 грн, сума до виплати (з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становила 99612,90 грн. (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 99612,90 грн 23 серпня 2024 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23, 103 на звороті).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2022 року №5893 (та додатком №1 до наказу) було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях/забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за період з 01 серпня по 31 серпня 2022 року в сумі 70967,74 грн (а.с. 56, 57).

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 від 08 вересня 2024 року №5/5886, позивачу нараховано в серпні 2022 року суму додаткової винагороди 70967,74 грн (30000,00 грн + 40967,74 грн). (а.с. 104)

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ОСОБА_1 йому виплачено суму 30000,00 грн 09 вересня 2022 року та 40967,74 грн 28 вересня 2022 року. Вказане також підтверджується і випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 від 29 березня 2024 року (а.с. 23, 103 на звороті).

Отже, з наведеного вбачається, що на виконання положень Постанови №168 належні позивачу кошти за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року, з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року були призначені, нараховані й виплачені.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що станом на день подання цього позову до суду та на день судового розгляду цієї справи по суті додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, за безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (збільшена до 100000 грн), за періоди з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року, з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року позивачу призначена, нарахована й виплачена, що, фактично, свідчить про відсутність спору в цій частині, то вказане виключає можливість задоволення судом вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у розмірі 100 000 гривень за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року по 21 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, та зобов`язання відповідача виплатити таку додаткову винагороду.

При цьому суд зауважує, що в межах заявлених у даному позові вимог позивач не оскаржує суми вже фактично виплаченої йому додаткової винагороди.

Посилання представника у письмових поясненнях про відсутність відомостей про нарахування позивачу додаткової винагороди за періоди з 01 березня 2022 року по 04 березня 2022 року та з 12 квітня 2022 року по 22 травня 2022 року спростовуються встановленими у даній справі обставинами.

Так, зокрема, варто зазначити про те, що період з 01 березня 2022 року по 04 березня 2022 року охоплений рішеннями про виплату додаткової винагороди - накази командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2022 року №631 та від 04 квітня 2022 року №1594, а період з 12 квітня 2022 року по 22 травня 2022 року - накази командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2022 року №2569 (01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року) та від 06 червня 2022 року №3418 (01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року). При цьому з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 та відомості зарахувань заробітної плати вбачається, що додаткова винагорода за вказані вище періоди була нарахована і виплачена позивачу.

Отже, позов у цій частині є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню лише в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк