Справа № 560/2845/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2845/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

16 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати підпункт 11.14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024 №28.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Так, на переконання апелянта, визначаючи наказом №28 від 28.01.2024 року позивача таким, що залишив військову службу та фактично призупиняючи військову службу, відповідачем порушено положення ч. 2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ та Порядку №260.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №344 від 27.11.2023 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду солдата резерву 62-ї запасної роти.

З 22.01.2024 позивач призначений на посаду номера обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти І механізованого батальйону.

Відповідно до пункту 11.14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024 №28 позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину, оскільки 28 січня 2024 року був відсутній на місці служби у 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 . Призупинено з 28 січня 2024 року виплату грошового забезпечення згідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам". Знято з речового забезпечення з 28 січня 2024 року та знято з котлового забезпечення з 28 січня 2024 року. Підстава: довідка-доповідь командира Військової частини НОМЕР_1 (вих.№217/1/1171 від 28.01.2024).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.03.2024 №73-РС призупинено військову службу солдату ОСОБА_1 , колишньому номеру обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону з 07.03.2024. Підстава: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.03.2024 №0001899.

Позивач, вважаючи, що з прийняттям 28.01.2024 наказу №28, яким позивача визнано таким, що з 28.01.2024 самовільно залишив військову частину та знято останнього з всіх видів забезпечення такої частини, його військова служба фактично призупинена, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача та відстуність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

У статті 24 Закону № 2232-ХІІ врегульовано питання призупинення військової служби.

Так, згідно з абзацом першим ст. 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).

При цьому, стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі № 420/8263/22.

Колегія суддів зазначає, що процедура встановлення обставин про самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, відбувається через призначення службового розслідування за певним фактом, де підлягають встановленню обставини щодо самовільного залишення військовослужбовцем місця служби та, за наявності таких обставин, з направленням до органів ДБР відповідного повідомлення про встановлення таких фактів.

Як встановлено з матеріалів справи, 28.01.2024 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано спірний наказ №28, пунктом 11.14 якого позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину, призупинено виплату йому грошового забезпечення, знято його з речового та з котлового забезпечення.

З метою встановлення причин та обставин, що сприяли самовільному залишенню позивачем військової частини, у відповідності до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 28.01.2024 року №808 "Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення місяця служби солдатом ОСОБА_1 "

За результатами проведення службового розслідування, за порушення вимог статей 6, 11, 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та на підставі матеріалів даного службового розслідування позивача, після повернення до Військової частини НОМЕР_1 , наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності.

В свою чергу, повідомлення про кримінальне правопорушення, копію наказу про завершення службового розслідування та копію акту службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту самовільного залишення позивачем Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, направлено на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Запоріжжя, та до відома на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сфері оборони східного регіону.

За результатами розгляду повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, Першим слідчим відділом (із дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі було внесено відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження: 0001899 від 07.03.2024 року.

В розрізі встановлених обставин, судова колегія зауважує, що обгрунтовуючи підстави для задоволення заявлених вимог та скасування п.п. 11.14 п. 11 наказу №28 від 28.01.2024, позивач акцентує увагу на порушенні відповідачем приписів ч. 2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ, які передбачають, що саме день внесення відповідних відомостей до ЄРДР про військовослужбовця обумовлюють можливість початку призупинення військової служби.

При цьому, на переконання апелянта, винесення наказу №28 від 28.01.2024 року про визнання його таким, що самовільно залишив військову частину та яким фактично було призупинено його військову службу, протиправно передувало як проведенню службового розслідування стосовно нього, так і факту внесення відомостей до ЄРДР.

Колегія суддів, відхиляє вказану позицію апелянта, як така, що не грунтується на дійсних обставинах справи та є результатом певної підміни позивачем понять.

Наразі, як було вже відзначено вище, наказом командира Військової частини №28 від 28.01.2024 року позивача визнано таким, що 28.01.2024 року самовільно залишив військову частину, призупинено виплату йому грошового забезпечення, знято з речового та з котлового забезпечення.

В свою чергу, факт призупинення військової служби позивача з 07.03.2024 року мав місце на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.03.2024 №73-РС, який було винесено після проведення службового розслідування та, відповідно, після внесення відомостей про це до ЄРДР.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.