Справа № 440/9302/24
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/9302/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13.06.2024 №40 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, підтверджених трудовою книжкою від 10.09.1976 року з 11.02.1983 по 11.04.1983, з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988, з 20.05.1985 по 16.11.1986 та періоди роботи згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по ЗО.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001.

В обгрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправну відмову у призначенні пенсії, яка викладена в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Зазначив, що основний документ який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, при цьому позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки. Крім того, позивачем подано усі необхідні документи для зарахування трудового стажу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов. У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проти задоволення позову заперечувало, вказуючи на його безпідставність. Відповідач стверджував, що подані документи оформлені з порушенням, а тому не можуть підтверджувати трудовий стаж позивача (а.с. 42-44).

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази, суд встановив наступні обставини.

05.06.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 65 зворотній бік - 66).

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та 13.06.2024 прийнято рішення № 40, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю стажу (а.с. 69 зворотній бік - 70).

Як зазначено у вищевказаному рішенні за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано:

- період роботи згідно записів трудової книжки виданої 10.09.1976 з 11.02.1983 по 11.04.1983, оскільки наявне виправлення дати наказу на прийняття;

- період роботи в колгоспі з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988, оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі;

- період роботи з 20.05.1985 по 16.11.1986, оскільки у записі після звільнення не можливо ідентифікувати печатку;

- періоди роботи згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 3 1.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001 оскільки відсутні номер і дата наказів на прийняття та звільнення з роботи.

Не погодившись із рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною третьою статті 26 Закону №1058 зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

На час спірного періоду роботи позивача, зокрема, діяла Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зараховано до трудового стажу позивача періодів роботи згідно записів 9-10 трудової книжки від 10.09.1976 з 11.02.1983 по 11.04.1983 (а.с. 18 зворотній бік).

Стосовно не зарахування до трудового стажу періодів роботи з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988 (а.с. 18 зворотній бік, 20), оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Із наявної в матеріалах справи трудової книжки випливає, що остання не є трудовою книжкою колгоспника затвердженого зразка згідно Порядку ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310.

Враховуючи вищевикладене пенсійний орган протиправно не зарахував до стажу роботи позивача період з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача згідно записів вкладиша трудової книжки НОМЕР_2 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 3 1.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001 оскільки відсутні номер і дата наказів на прийняття та звільнення з роботи, суд зазначає наступне.

Згідно записів вкладиша трудової книжки НОМЕР_2 (а.с. 20 зворотній бік - 26) позивач у період з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001 виконував роботи у ПСГП "Обрій" за трудовими договорами, про що внесено відповідні записи до вкладиша.

Крім того, усі записи щодо звільнення позивача засвідчені печаткою підприємства та підписом директора, а тому у пенсійного органу не було правових підстав для відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача даних періодів.

У свою чергу суд погоджується з доводами відповідача, щодо відсутності правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 20.05.1985 по 16.11.1985 (а не 16.11.1986, як вказано в оскаржуваному рішенні), оскільки у записі після звільнення не можливо ідентифікувати наявність печатки, що суперечить вимогам пункту 4.1 Інструкції № 162.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ПФУ у Вінницькій області від 13.06.2024 № 40 про відмову в призначені пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів трудової книжки виданої 10.09.1976 з 11.02.1983 по 11.04.1983, з 05.05.1983 по 10.08.1983, з 15.05.1988 та згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001.

Згідно із частиною другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки від 10.09.1976 року з 11.02.1983 по 11.04.1983, з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988 та періоди роботи згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Зодчих, 22, м.Вінниця) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13.06.2024 № 40 про відмову в призначені пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів трудової книжки виданої 10.09.1976 з 11.02.1983 по 11.04.1983, з 05.05.1983 по 10.08.1983, з 15.05.1988 та згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки від 10.09.1976 року з 11.02.1983 по 11.04.1983, з 05.05.1983 по 10.08.1983 та з 15.05.1988 та періоди роботи згідно записів вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 з 05.05.1995 по 30.11.1995, з 02.05.1998 по 31.12.1998, з 07.05.1999 по 25.11.1999, з 02.06.2001 по 20.12.2001.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко