Справа № 400/15187/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 р. № 400/15187/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.12.2023 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в зарахуванні стажу ОСОБА_1 для обрахунку пенсії за період з 01.03.1988 року по 31.12.2000 року в колгоспі "Родина" починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 30.08.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу повні роки роботи в колгоспі "Родина" в подальшому АТ "Родина" за період з 01.03.1988 року по 31.12.2000 року починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 30.08.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 30.08.2023 року. 24.10.2023 року позивачка звернулась до відповідача з заявою в якій просила повідомити підстави не врахування усього стажу роботи по трудовій книжці. 07.11.2023 року відповідач повідомив свої листом, що період роботи у колгоспі "Родина" в подальшому АТ "Родина" з березня 1988 року по грудень 1994 року не зарахований оскільки довідка містить інформацію, що в первинних документах ім`я та по батькові позивачки вказано скорочено та з 28.01.1994 року по 31.12.1997 року, оскільки було порушено інструкцію ведення трудових книжок, а саме титульний аркуш завірений печаткою АТЗТ "Родина" та запис №3 в трудовій книжці не містить повної інформації (не заповнено графу №4). Однак позивачка не погоджується з такими діями відповідача, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 21.12.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/15187/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком з 30.08.2023 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 24.10.2023 року та 25.10.2023 року позивачка звернулася із заявами в порядку Закону України "Про звернення громадян" щодо роз`яснення порядку зарахування періодів роботи до страхового стажу з 1987 по 1998 року. Вказав, що страховий стаж позивачки на дату призначення пенсії, підтверджений документами (дипломом, трудовою книжкою, даними з реєстру застрахованих осіб) становить 31 рік 4 місяці 4 дні. До страхового стажу не враховано період роботи у колгоспі "Родина"/АТ "Родина" з березня 1988 року по грудень 1994 року за даними архівної довідки від 02.02.2022 року №01-19/Б-12, оскільки довідка містить інформацію, що в первинних документах ім`я та по батькові позивачки вказано скорочено. Період роботи в АТ "Родина" з 28.01.1994 по 31.12.1997 не враховано до страхового стажу на підставі трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 24.04.1988, оскільки трудова книжка заповнена з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: з 23.03.1988 позивачку прийнято у члени колгоспу "Родина" (дата заповнення трудової книжки 24.04.1988), при цьому титульний аркуш трудової книжки завірено печаткою АТЗТ "Родина"; запис № 3 про звільнення з 28.01.1994 з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією колгоспу та запис № 4 про прийняття на роботу в АТ "Родина" не містять підстав їх внесення в трудову книжку (не заповнено графу № 4). Крім того, період роботи з 01.01.1998 року по 31.12.2000 року зараховано до страхового стажу позивачки. Відтак, вважає вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком з 30.08.2023 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Страховий стаж позивачки на дату призначення пенсії, підтверджений документами (дипломом, трудовою книжкою, даними з реєстру застрахованих осіб) становить 31 рік 04 місяці 04 дні.

24.10.2023 року та 25.10.2023 року позивачка звернулася (через портал електронних послуг) до відповідача із заявами про повідомлення причин не зарахування до страхового стажу усього її періоду роботи.

Листом від 07.11.2023 року № 21744-21100/Б-02/8-1400/23 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що під час призначення їй пенсії за віком відповідно Закону № 1058-IV не були враховані періоди роботи до страхового стажу у колгоспі "Родина"/АТ "Родина" з березня 1988 року по грудень 1994 року за даними архівної довідки від 02.02.2022 року №01-19/Б-12, оскільки довідка містить інформацію, що в первинних документах ім`я та по батькові позивачки вказано скорочено. Період роботи в АТ "Родина" з 28.01.1994 по 31.12.1997 не враховано до страхового стажу на підставі трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 24.04.1988, оскільки трудова книжка заповнена з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: з 23.03.1988 позивачку прийнято у члени колгоспу "Родина" (дата заповнення трудової книжки 24.04.1988), при цьому титульний аркуш трудової книжки завірено печаткою АТЗТ "Родина"; запис № 3 про звільнення з 28.01.1994 з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією колгоспу та запис № 4 про прийняття на роботу в АТ "Родина" не містять підстав їх внесення в трудову книжку (не заповнено графу № 4).

Не погодившись з діями ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо не зарахування стажу ОСОБА_1 для обрахунку пенсії за період з 01.03.1988 року по 31.12.2000 року в колгоспі "Родина", позивачка оскаржила дії суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058- ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 24 березня 1988 року по 12.01.2004 року працювала у колгоспі "Родина" (в подальшому АТ "Родина", АТЗТ "Родина", СГВК "Родина", ПСП "Родина").

Як встановлено судом під час розгляду справи, до страхового стажу позивачки не було включено періоди роботи у колгоспі "Родина"/АТ "Родина" з березня 1988 року по грудень 1994 року за даними архівної довідки від 02.02.2022 року №01-19/Б-12, оскільки довідка містить інформацію, що в первинних документах ім`я та по батькові позивачки вказано скорочено.

Окрім того, період роботи в АТ "Родина" з 28.01.1994 по 31.12.1997 не враховано до страхового стажу на підставі трудової книжки колгоспника №1489748 від 24.04.1988, оскільки трудова книжка заповнена з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: з 23.03.1988 позивачку прийнято у члени колгоспу "Родина" (дата заповнення трудової книжки 24.04.1988), при цьому титульний аркуш трудової книжки завірено печаткою АТЗТ "Родина"; запис № 3 про звільнення з 28.01.1994 з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією колгоспу та запис № 4 про прийняття на роботу в АТ "Родина" не містять підстав їх внесення в трудову книжку (не заповнено графу № 4)

Проте, суд критично ставиться до такого висновку, у зв`язку з наступним.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Суд звертає увагу, що на час внесення записів до трудової книжки колгоспника позивача діяли Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, відповідно до п.1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

Відтак, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Крім того, суд зазначає, що на час внесення спірних записів до трудової книжки, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд зазначає, право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Тобто, позивачка має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що в архівній довідці №01-19/Б-350 від 22.11.2023 року, копія якої міститься в матеріалах справи, зазначено, що колгосп "Родина2 було реорганізовано в АТЗТ "Родина" з 28.01.1994 року на підставі загальних зборів від 28.01.1994 року.

Отже, АТЗТ "Родина" є правонаступником колгоспу "Родина" та мало юридичне право поставити печатку виявивши її відсутність на титульному аркуші в момент реорганізації, остільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена роботодавця.

Щодо відсутності запису в графі №3 та №4 трудової книжки позивачки, в якій має міститися інформація про підставу внесення запису в трудову книжку, де має бути номер та дата документа необхідно зазначити, що запис №3 від 28.01.1994 року містить наступну інформацію: в зв`язку з реорганізацією колгоспу "Родина" в АТ "Родина" звільнена в порядку переведення відповідно до протоколу загальних зборів №1 від 28.01.1994 року.

Тобто фактична підстава та реквізити документа на підставі чого здійснився відповідний запис в трудовій книжці вказано.

Стосовно Запису № 4 то в архівній довідці №01-19/Б-350 від 22.11.2023 року відображені відомості про заробітну плату за цей період, що підтверджує факт трудових відносин між позивачкою та колгоспом "Родина"/АТ "Родина".

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Суд зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Разом з тим, ненадання підприємствами - роботодавцями уточнюючих довідок не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, трудовою книжкою позивачки підтверджено період її роботи з 24.07.1986 року по 30.07.1989 року в Колгоспі "Авангард".

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1998 року по 31.12.2000 року самостійно зараховано до страхового стажу позивачки.

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 24.03.1988 року по 31.12.1997 року, тому, спірний стаж підлягає зарахуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При поданні позову позивачка сплатила 1073,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №7866-6045-7204-6474 від 14.12.2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позов поданий через систему "Електронний суд".

Враховуючи заявлені позовні вимоги, позивачка повинна була сплатити до суду судовий збір у розмірі 858,88 грн. із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору.

Таким чином, ОСОБА_1 при поданні позовної заяви надмірно сплачено судовий збір у розмірі 214,72 грн.

Суд зауважує, що пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, сума сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 858,88 грн. підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.03.1988 року по 31.12.1997 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 24.03.1988 року по 31.12.1997 року.

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 858,88 грн.

6. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко