Справа № 520/20720/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Справа № 520/20720/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправної та скасування постанови,

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 02 липня 2024 року №068901 про застосування адміністративно- господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час перевірки транспортного засобу посадовими особами відповідача, позивачем пред`явлено усі документи у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Надання будь-яких додаткових документів, таких як тахокарт за відповідні періоди не передбачено вказаною статтею. Відтак до позивача протиправно застосовано відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у відповідності до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргумент про те, що під час здійснення вантажних перевезень позивачем транспортний засіб не був обладнаний повіреним та діючим тахографом. У разі відсутності інформації про режим праці водія, доказами нездійснення діяльності водія може бути бланк підтвердження діяльності. Однак такі документи та інформація були відсутні під час перевірки, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що відображено у акті від 16.05.2024. щодо невірного зазначення у товарно-транспортній накладі автомобільного перевізника ТОВ «ЄВРО ЛОГІСТІК» здійснено помилкова, адже останнє надавало лише послуги з організації перевезення, а дійсним автомобільним перевізником був позивач. З огляду на викладене, просить суд відмовити у позові.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що витребувані відповідачем документи під час перевірки не передбачені ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак позивач не підлягає відповідальності за таке правопорушення. Натомість зазначає, що позивачем було пред`явлено посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна у відповідності до вимог вказаної статті закону. Окрім цього вказує, що у акті від 16.05.2024 вказано автомобільного перевізника ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», а зупинений автомобіль належав ФОП ОСОБА_1 , а відтак останній не може відповідати за інкриміноване правопорушення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , здійснює господарську діяльність за КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт, КВЕД 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду) /а.с. 9-10/.

16.05.2024 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті зупинено автомобіль марки MAN LE 8.155, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 для здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом /а.с. 10/.

ОСОБА_1 власник транспортного засобу марки «MAN LE 8.155», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 /а.с. 7/.

Згідно з товарно-транспортної накладної автомобільним перевізником зазначено ТОВ «ЛЕГО ЛОГИСТИК» /а.с. 10/.

За результатами перевірки складено акт від 16.05.2024 № АР 035795, у якому посадові особи контролюючого органу під час перевірки виявили наступні порушення: перевезення вантажу без оформлення тахокарт з 02.05.204 по 05.05.2024, за 08.05.2024, за 12.05.2024, за 13.05.2024 або бланку підтвердження діяльності водія; у товарно-транспортні накладній від 15.05.2024 № Р60 відсутній код платника податку або податковий номер перевізника, відсутні відомості про параметри із значенням довжини, ширини, висоти транспортного засобу, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажу згідно з товарно-транспортною накладкою транспортним засобом який обладнаний тахокартом за відсутності на момент перевірки вище перелічених документів. Позивачем надано пояснення, що у вище перелічені дні не працював. Акт підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_1 та посадовою особою відповідача.

На підставі даного акту перевірки, начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті постановлено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.07.2024 № 068901, якою до позивача за порушення ст. 48 Закону України «про автомобільний транспорт», відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-ІІІ) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно з ст.5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст.6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з 48 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже аналізуючи положення ст.48 Закону №2344-ІІІ законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Згідно з п.1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами; водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

Пункт 6.4 Положення №340 встановлює, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Згідно з пунктом 7.1 Положення №340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.

Пунктом 7.2 Положення 340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385.

Відповідно до п.1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п.3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно з п.3.6 даної Інструкції перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи положення вказаних норм, суд дійшов висновку, що вантажні автомобілі повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а за відсутності документами тахокартами, а також картками водія або роздруківками обліку режиму праці та відпочинку водія на паперовому носії, які є документами, передбаченими законодавством України, на підставі яких виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, що відповідно до статті 48 Закону № 2344-ІІІ, входять до переліку обов`язкових документів при здійсненні внутрішніх перевезень.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 10.05.2019 (справа №816/124/17) норми Закону №2344-III зобов`язують автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, до яких відносяться, зокрема, реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти.

Суд повторно відмічає, що водієм транспортного засобу та автомобільним перевізником, який перевірявся посадовою особою відповідача був ОСОБА_1 . Дана обставина не заперечується також позивачем, а тому приймається судом до уваги.

Суд відмічає, що законодавець чітко встановив обов`язок водія надати при перевірці відповідному державному органу тахокарти у визначеній кількості (29 штук), (а також бланк підтвердження діяльності в разі відсутності тахокарт), а перевізників - забезпечити їх наявність у водія.

Жодних доказів надання під час перевірки автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 діючого тахографа чи бланку підтвердження діяльності у разі відсутності тахокарт, останнім не подано, та такі докази відсутні у матеріалах справи, а навпаки, у акті виклав пояснення про те, що у зазначені вище дні (з 02.05.2024 по 05.05.2024, за 08.05.2024, за 12.05.2024, за 13.05.2024) не працював, а відтак підтвердив цей факт, що у нього відсутні витребувані уповноваженими особами документи, які передбачені не лише ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Разом із тим відповідних документів, які були наявні, але позивач вважав, що такі не потрібно пред`являти у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», та не були пред`явлені на місці зупинники 16.05.2024 позивачем не подано до суду.

З огляну на викладене вище, суд прийшов до передання про те, що позивачем не доведено належними і достатніми доказами відсутність виявленого відповідачем порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач наводить аргументи про те, що у акті від 16.05.2024 № АР035795 зазначено, що згідно товаро-транспортної накладної автомобільним перевізником є ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», хоч в дійсності автомобільним перевізником та водієм був ФОП ОСОБА_1 , а відтак позивач не може відповідати за зобов`язаннями іншого суб`єкта господарювання, суд прийшов наступного.

Відповідно до ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно з ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Відтак, законодавство України розмежовує поняття власника транспортного засобу та автомобільного перевізника.

Згідно з положеннями ст. ст. 908-909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363), згідно з якими товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Додатком 7 до Правил № 363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

Таким чином, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки; під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

З огляду на викладене суд установив, що позивач дійсно був власником транспортна засобу та автомобільним перевізником вантажу.

Суд установив, що товарно-транспортна накладна містить відомості про автомобільного перевізника ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», що не відповідає дійсності.

Також, суд зауважує, що згідно із п.11.1 Правил № 363 від 14.10.1997 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Суд зазначає, що товарно-трасопрна накладна від 15.05.2024 оформлена з порушеннями: відсутні відомості про дійсного перевізника, адже вказано, що автомобільним перевізником є ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», водій ОСОБА_1 , хоч в дійсності автомобільним перевізником та водночас водієм був ФОП ОСОБА_1 .

Окрім цього в акті від 16.05.2024 наведено порушення щодо відсутні відомості про код платника податку або податковий номер перевізника; про парламенти транспортного засобу, яким перевозився вантаж, однак такі не є обов`язковими реквізитами, які повинна містити товарно-транспортна накладна, адже щодо ідентифікації транспортного засобу, обов`язковими реквізитами є марка, модель, тип, реєстраційний номер, згідно з п. 11.1 Правил № 363.

З огляду на викладене, суд прийшов переконання про те, що товарно-транспортна накладна не може використовуватись в цій справі, як документ, на основі якого визначається автомобільним перевізником ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», а не позивач ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим суд ураховує, що позивач також не заперечує, що був автомобільним перевізником та водночас водієм перевезення вантажу 16.05.2024, такі обставини також установлено при аналізі та наданні оцінки іншим наявним у справі доказами.

Крім того, зважаючи на підтвердження факту наявності порушення, а саме: «перевезення вантажу без оформлення тахокарт з 02.05.204 по 05.05.2024, за 08.05.2024, за 12.05.2024, за 13.05.2024 або бланку підтвердження діяльності водія» та неможливості використання товарно-транспортної накладної для встановлення автомобільного перевізника, суд прийшов переконання про те, що відповідачем обґрунтовано у даній справі застосовано адміністративно-господарський штраф до позивача, який володіє транспортним засобом, та якого слід вважати автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, суд зазначає, що позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт надати пояснення та/або додаткові докази Державній служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківських областях щодо складення документів відносно неналежної особи, та вказати про допущення порушень відповідними особами при заповненні товарно-транспортної накладної.

Варто також зазначити, що зазначення найменування у акті від 16.05.2024 автомобільного перевізника ТОВ «ЕВРО ЛОГІСТІК», а не позивача, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.11.2023 у справі № 340/4637/22.

З огляду на викладене вище, суд прийшов переконання про те, що відповідачем правомірно застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги слід залишити без задоволення

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати понесені позивачем покласти на останнього.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

у адміністративному позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправної та скасування постанови відмовити.

Судові витрати понесені позивачем покласти на останнього.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, місцезнаходження місто Харків, майдан Свободи, будинок № 5, Держпром, .

Повне судове рішення складено суддею 18 вересня 2024 року.

Суддя М. І. Садова