Справа № 400/556/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/556/24

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А, О. Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначення позивачці пенсії відповідно до пункту а статті 12 Закону України від 09.04.92 р. № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати з 24.10.23 р. позивачці пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України від 09.04.92 р. № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб, оскільки в неї не має необхідної календарної вислуги 25 років. Позивачка зазначила, що її пільговий стаж складає 30 років 3 місяці 4 дні, що є достатньою підставою для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що у позивача пільгова вислуга років складає більше ніж 25 років, отож вбачаються підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 ЗУ №2262- ХІІ, оскільки вислуга років на день звільнення у пільговому обчисленні становила 30 років 03 місяці 04 дні, що є достатньою підставою для набуття права на вказаний вид пенсії. Вказує, що судом не було взято до уваги позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18, та від 14.04.2021 року у справі 480/4241/18.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка проходила службу в державній установі Миколаївський слідчий ізолятор.

Наказом від 23.05.22 р. № 84-ОС/22 державної установи Миколаївський слідчий ізолятор позивачку звільнено зі служби на підставі вимог ч. 5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України, ст. 77 Закону України Про національну поліцію України, пп. 15 п. 9 положення про державну установу Миколаївський слідчий ізолятор (за власним бажанням).

Згідно з вищезазначеним наказом, вислуга років на день звільнення позивачки у календарному обчисленні складає 22 роки 8 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні 30 років 3 місяці 4 дні.

24.10.23 р. позивачка звернулась через державну установу Миколаївський слідчий ізолятор щодо призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України від 09.04.92 р. № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. До відповідача пакет документів надійшов 28.11.23 р.

Листом від 21.12.23 р. відповідач надіслав позивачці рішення від 05.12.23 р. № 57/06-3-07р. відповідно до якого відповідач відмовив позивачці у призначенні їй пенсії за вислугу років, оскільки на день звільнення зі служби в органах з питань кримінальних покарань в неї не має необхідної календарної вислуги 25 років.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що відмова відповідача зарахувати позивачці пільгову вислугу років до календарної, викладена у рішенні від 05.12.23 р. № 57/06-3-07р., є правомірною, оскільки у позивачки відсутня календарна вислуга років для призначення пенсії за статтею 12 Закону № 2262-ХІІ.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах прикордонної служби, визначає Закон № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно із ч.4 ст.17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону № 2262-XII затверджено постанову Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393).

Порядком №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393.

Відповідно до підпунктів «а» і «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (у редакції до 19.02.2022) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:

- один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

- один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

16.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393».

Означене рішення Уряду набрало законної сили 19.02.2022.

З набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 змінено редакцію пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, а також назву підзаконного нормативно-правового акту.

Порівнюючи попередню назву постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та назву в редакції після 19.02.2022 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», колегія суддів дійшла висновку, що такими змінами уточнено предмет регулювання Порядку, а саме застосування його для обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тобто мають 25 років календарної вислуги.

Відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби 11.07.2022), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

На підставі пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби 24.05.22 р.) для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно із підпунктом «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби 24.05.22 р.) до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як з`ясовано колегією суддів, з військової служби позивач звільнився 11.07.2022, а тому для правильного розрахунку вислуги років, яка необхідна позивачу для призначення пенсії, слід керуватися приписами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119.

Згідно із наведеною редакцією постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, зарахування строку на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як було передбачено попередньою редакцією підзаконного нормативно-правового акту.

Наразі, для призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», необхідна наявність не менше 25 років календарної вислуги.

Однак, згідно із фактичними обставинами справи, станом на дату звільнення з військової служби позивачка має 22 роки 8 місяців 11 днів календарної вислуги, у пільговому обчисленні 30 років 3 місяці 4 дні.

Наявної у позивача календарної вислуги років не достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Аналогічні правові висновки наведено Верховним Судом у постанові від 31.01.2024 у справі № 120/7300/22, які є обов`яковими для врахування під час розгляду даної справи.

Вказане спростовує відповідні доводи позивача стосовно достатності у нього вислуги років для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

При цьому, колегія суддів зазначає, що з урахуванням правових висновків, викладених у зазначених вище постановах Верховного Суду, колегія суддів суду апеляційної інстанції підкреслює, що для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 14.04.2021 у зразковій справі № 480/4241/18 та у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки вказані висновки сформовані до внесення змін до Порядку №393 у лютому 2022 року.

При розгляді цієї справи судом апеляційної інстанції взято до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, відповідно до якого суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даному випадку є позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі 120/7300/22.

Також, колегія суддів звертає увагу, що як зазначив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі 120/7300/22, суд не вбачає ознак дискримінації права позивача внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №119 до Порядку №393, зважаючи на те, що відповідні зміни привели у відповідність положення Порядку №393 до змісту статті 12 Закону №2262-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ позивач звернувся до відповідача 24.10.23 р., тобто після набрання чинності вищевказаних змін до Постанови №393, остання має вислугу лише 22 роки 08 місяців 11 днів замість необхідних 25 календарних років і більше, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, у відповідача були відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова