Справа № 712/407/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/407/24 Суддя першої інстанції: Борєйко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради на проголошене о 08 годині 40 хвилин рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 червня 2024 року, повний текст якого складено 17 червня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про скасування постанови про адміністративне стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - Відповідач, Виконавчий комітет) про скасування постанови Адміністративної комісії Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.12.2023 №493 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі - КпАП України), та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.06.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази того, що ОСОБА_1 є управителем магазину за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, підкреслив, що ТОВ «Вересень плюс» не є ні власником, ні балансоутримувачем земельної ділянки, на якій знаходиться орендована частина нежитлового приміщення, вказаний об`єкт нерухомості знаходиться на окремому позабалансовому рахунку підприємства, а відтак у юридичної особи відсутній обов`язок з прибирання прилеглої до магазину території. Також суд першої інстанції наголосив на тому, що жодних доказів, окрім оскаржуваної постанови, які б свідчили про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що письмові пояснення ОСОБА_1 у протоколі №633 та своєчасна сплата нею штрафу за оскаржуваною постановою свідчать про визнання останньою своєї вини. Крім того вказує, що у матеріалах справи, окрім оскаржуваної постанови, містяться докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення. Також Виконавчий комітет підкреслює, що судом першої інстанції скасовано постанову від 27.12.2023 №793, яка ніяк не відноситься до ОСОБА_1 та цієї справи.

Після усунення визначених в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 15.08.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2024 продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.09.2024, яке у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача відкладено на 17.09.2024.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2023 головним спеціалістом відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради відносно ОСОБА_1 було складено протокол №633 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено про порушення п. п. 6.30.1, 6.30.2, 6.30.3, п.п. 3, 4 п. 6.30.4 Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 №47-14 (т. 1 а.с. 54-55).

Із змісту протоколу вбачається, що 28.11.2023 о 09:52 зафіксовано факт несвоєчасного прибирання Позивачем снігу та льоду на прилеглій до приміщення магазину території, чим порушено Правила благоустрою міста Черкаси, затверджені рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 №47-14, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 152 КпАП України.

Крім того, Позивачем у вищезгаданому протоколі надано пояснення, в якому зазначено, що «Я, ОСОБА_1 , керуюча магазину, так як ведеться підготовка до відкриття магазину, не встигли привести до ладу прилеглу територію. Найближчим часом зобов`язуюсь очистити від снігу прилеглу територію».

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 27.12.2023 адміністративною комісією Виконавчого комітету Черкаської міської ради прийнято постанову №493 про адміністративне стягнення, якою на ОСОБА_1 за порушення Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 №47-14, на підставі ст. 152 КпАП України накладено штраф в сумі 850 грн (т. 1 а.с. 53).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 152, 242, 247, 251, 254, 256, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 1, 10, 17, 20, 34, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон), ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» а також ряду підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 152 КпАП України порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.

За приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Підпунктом 2.22.1 Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 №47-14 (далі - Правила благоустрою), визначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють торгівлю або діяльність з надання послуг зобов`язані утримувати у належному стані об`єкти та елементи благоустрою, забезпечити своєчасне прибирання прилеглої території до об`єктів торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг (збір та вивезення сміття та відходів, очищення снігу, вжиття протиожеледних заходів тощо).

Відповідно до п. 6.30 Правил благоустрою порядок зимового прибирання суб`єктами господарювання, громадянами відповідних територій має забезпечувати безпечний рух пішоходів та транспорту і включати:

- прибирання снігу та льоду. Роботи з прибирання снігу та льоду розпочинаються з настанням снігопаду для запобігання утворення накату. В першу чергу очищаються тротуари, велосипедні доріжки, дороги до під`їздів житлових будинків, місця для зупинки громадського транспорту. Дозволено укладати сніг у вали для наступного вивезення на вулицях і площах, за винятком території місць для зупинок громадського транспорту (п. 6.30.1);

- видалення снігу та снігово-льодяних утворень. При переміщенні снігу з тротуару на проїжджу частину вулиці, провулку тощо, для його механізованого видалення, снігові вали розміщують на відстані не більше 1 метра від бордюру або краю проїжджої частини. Забороняється формування снігових валів на перехрестях, пішохідних та велосипедних доріжках, місцях для зупинки громадського транспорту, місцях для паркування, в місцях в`їзду у двори і на внутрішньо квартальній території, на решітках колодязів зливної каналізації. Зібрані сніг, лід щоденно вивозяться на відведені для цього ділянки (п. 6.30.2);

- усунення слизькості. Під час ожеледиці необхідно посипати (обробляти) прибудинкові території, пішохідні та велосипедні доріжки, підземні пішохідні переходи, місця для зупинки громадського транспорту, дороги, спуски, підйоми, протиожеледними реагентами, сумішами (п. 6.30.3);

- власники, балансоутримувачі або особи, які утримують відповідні території, закріплені за ними відповідно до договору або визначені цими Правилами зобов`язані: 1) мати власний необхідний для прибирання снігу і льоду ручний інвентар; 2) своєчасно здійснювати протиожеледні заходи та мати достатній запас протиожеледних реагентів, сумішей; 3) прибирати сніг негайно (від початку снігопаду) для запобігання утворенню накату; 4) своєчасно очищати від льоду відповідні території; 5) негайно очищати дахи, карнизи та інші елементи будинків, будівель, споруд, водостічні труби, карнизи від сніго-льодових утворень, бурульок, із забезпеченням заходів безпеки руху пішоходів (встановлення огорож на пішохідних та велосипедних доріжках, пішохідних зонах), з наступним вивезенням сніго-льодових утворень, бурульок (п. 6.30.4);

- суб`єкти господарювання, громадяни можуть укладати договори з відповідними підприємствами про прибирання, у тому числі механізоване, посипання піщаною сумішшю та іншими дозволеними для цього матеріалами вулиць, площ, перехресть, тротуарів, закріплених за ними територій та інші дії або здійснювати ці роботи самостійно (п. 6.30.5);

- заборонено вивозити сніг та сніго-льодові утворення у невстановлені для цього місця (п. 6.30.6);

- заборонено пошкоджувати зелені насадження під час очищення території від снігу, льоду, в тому числі формувати снігові вали навколо стовбурів дерев (п. 6.30.7).

Отже, обов`язок прибирання прилеглої територій покладається на суб`єкта господарювання. Невиконання покладених обов`язків, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 152 КпАП України. При цьому зміст цієї норми дає підстави для висновку, що адміністративну відповідальність може нести не лише директор підприємства, а й інша особа, на яку покладено такий обов`язок.

З матеріалів справи, зокрема, із змісту договору оренди від 22.07.2009 вбачається, що Черкаською міською радою на підставі рішення від 18.06.2019 №4-1319 надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Плаза ЛТД» в строкове платне користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 1648 кв. м (т. 1 а.с. 126-129).

Підпунктом «з» пункту 31 вищезгаданого договору передбачено, що орендар зобов`язаний забезпечити освітлення, озеленення та прибирання прилеглої території згідно з правилами благоустрою міста Черкаси, а також розробку проекту озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію).

Крім того, 24.07.2023 між ТОВ «Прем`єр Плаза ЛТД» та ТОВ «Вересень плюс» було укладено договір оренди частини нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 973 кв. м. Водночас, пунктом 9.8 передбачено, що обов`язком орендаря, тобто ТОВ «Вересень плюс», є підтримка в належному стані території, прилеглої до об`єкта оренди (т. 1 а.с. 191-200).

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність у ТОВ «Вересень плюс» обов`язку з прибирання прилеглих до орендованої частини приміщень територій, оскільки згадана юридична особа не є ні власником, ні балансоутримувачем земельної ділянки, є помилковим.

При цьому, посадовою інструкцією керуючого магазину передбачено, що на керуючого покладається певна категорія обов`язків, одним з яких є контроль санітарно-технічного стану торговельних та складських приміщень, впорядкованість і чистоту прилеглої території (т. 1 а.с. 10-15).

Отже, у спірному випадку, всупереч висновків суду першої інстанції, відповідальність за прибирання прилеглих територій у ТОВ «Вересень плюс» покладається на управляючого конкретного магазину, а не на керівника підприємства.

Щодо твердження суду першої інстанції про те, що в трудовій книжці не зазначено конкретно магазину ТОВ «Вересень плюс», де Позивач є керуючим, а відтак доказів того, що ОСОБА_1 є управителем магазину за адресою АДРЕСА_1 матеріали справи не містять, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи трудової книжки від 11.10.1993 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на підставі наказу від 02.05.2023 №1166К (т. 1 а.с. 183) з 03.05.2023 прийнято на посаду керуючого магазином ТОВ «Вересень плюс», проте не зазначено якого (т. 1 а.с. 181-182).

При цьому, як встановлено раніше, у поясненнях до Протоколу №633, яким зафіксовано несвоєчасне прибирання прилеглої території магазину на АДРЕСА_1 , Позивач зазначає, що вона є управителем магазину і не встигла привести до ладу прилеглу територію, проте зобов`язується зробити це найближчим часом.

Твердження суду першої інстанції про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 є управителем магазину за адресою АДРЕСА_1 , станом на 28.11.2023 є помилковим.

Так, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що наявна в матеріалах справи довідка від 22.05.2024 №184 (т. 1 а.с. 134) про внутрішнє переміщення ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом призначення останньої на посаду керуючої іншого магазину, оскільки відсутні первинні документи, зокрема, наказ, які б підтверджували ці дії.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що жодних доказів, окрім оскаржуваної постанови, які б свідчили про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, матеріали справи не містять, колегія зазначає таке.

Згідно ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи свідчать, що прилеглі до магазину території, за прибирання яких, як встановлено вище, відповідальне ТОВ «Вересень плюс» в особі управителя ОСОБА_1 , станом на 28.11.2023 о 09:52 були неприбрані, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями (т. 1 а.с. 56). Крім того, у Протоколі №633 зафіксовано, що «Фото додається до першого екземпляру протоколу. Фотофіксація здійснювалася фотоапаратом Nikon A300 №1136572».

Отже, у матеріалах справи наявні належні докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, зокрема, фотофіксація, а відтак судом першої інстанції помилково вказано на їх відсутність.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення через невиконання покладених на неї обов`язків.

У свою чергу, твердження Відповідача в апеляційній скарзі про те, що своєчасна сплата ОСОБА_1 штрафу за оскаржуваною постановою свідчить про визнання Позивачем своєї вини є безпідставним, оскільки сплата штрафу не є неспростовним доказом правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та не може вважатися визнанням вини.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2023 у справі № 752/20067/16-а.

Також Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції, замість Постанови №493, скасовано постанову №793, яка складена відносно іншого громадянина, проте колегія суддів зазначає, що така арифметична помилка може бути змінена шляхом прийняття судом ухвали про виправлення описки. Крім того, з рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.06.2024 чітко видно, що це саме арифметична помилка, оскільки справа розглядалася щодо Постанови №493, яка була складена відносно ОСОБА_1 .

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини та відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 13 червня 2024 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 17 вересня 2024 року.