Справа № 522/14008/24
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-аз/522/6/24
УХВАЛА

18 вересня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

16.09.2024 ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № с/13556 від 13.08.2024 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі та припинити стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № с/13556 від 13.08.2024 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП до набрання законної сили рішенням суду у справі.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона звернулася до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови № с/13556 від 13.08.2024 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зазначає, що оскарження постанови не зупиняє її дію, а 15-денний термін на добровільне виконання спірної постанови сплив 30.08.2024, постанова направлена на примусове виконання до виконавчої служби. Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаша Є. Г. від 03.09.2024 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № с/13556 від 13.08.2024 про стягнення 34 000 грн штрафу та винагороди виконавця у розмірі 3 400 грн. Також постановою державного виконавця від 03.09.2024 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих на ім`я ОСОБА_1 рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови та зупинення стягнення на підставі оскаржуваної постанови суттєво вплине на її майнові інтереси та її права будуть порушені, що призведе до необхідності вчинення дій для їх відновлення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Зупинення вчинення виконавчих дій не є тотожним забезпеченню позову судом шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З матеріалів, доданих заявником до заяви про забезпечення позову слідує, що на виконання постанови суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка оскаржується нею у судовому порядку, державним виконавцем відкрито виконавче провадження та розпочато вчинення виконавчих дій.

Враховуючи, що предметом спору є оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, у разі задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведені вище норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, зважаючи на те, що між сторонами існує спір щодо законності оскаржуваної постанови, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № с/13556 від 13 серпня 2024 року.

Що стосується вимоги заяви про зупинення дії оскаржуваної постанови, то в цій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки зупинення стягнення на підставі оскаржуваної постанови є достатнім заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст.149,150,153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № с/13556 від 13 серпня 2024 року за виконавчим провадженням № 75947071, відкритим головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білашем Євгенієм Геннадійовичем.

У решті заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА