Справа № 140/2222/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2222/24 пров. № А/857/16329/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року в справі № 140/2222/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 28.05.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 у повному розмірі додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн в місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному розмірі додаткову винагороду з розрахунку 100000,00 грн в місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не довів факт виплати позивачу грошової винагороди з розрахунку 100000,00 грн в місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року. Вважає, що суд першої інстанції встановив факт виплати коштів без належних доказів.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене позивачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) від 25 лютого 2022 року №42 (а.с.41) сержанта ОСОБА_1 зараховано на військову службу за призовом в особливий період, на всі види забезпечення з 25 лютого 2022 року.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 03 січня 2024 року №4354 (а.с.9) ОСОБА_1 у період з 03 березня 2022 року по 05 січня 2023 року, з 16 січня 2023 року по 10 грудня 2023 року та з 27 грудня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Богуславка Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. Ця довідка видана на підставі витягу із журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 №40/9/434зм, №341/9/434зм та витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2022 року №44, від 05 січня 2023 року №5, від 16 січня 2023 року №16, від 10 грудня 2023 року №354, від 27 грудня 2023 року №373.

Як вбачається із рапорту командира протитанкового взводу 1 механізованого батальйону від 01 листопада 2023 року сержант ОСОБА_1 у період з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року не брав безпосередню участь у бойових діях на передньому краї оборони 1 механізованого батальйону (а.с.67), а з рапорту від 01 грудня 2023 року слідує, що позивач у період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях та заслуговує на повне грошове забезпечення (а.с.56).

Рапортом (зареєстрований 02 листопада 2023 року за вхідним №3468Ав) командир 1 механізованого батальйону клопотав виплатити військовослужбовцям 1 механізованого батальйону за жовтень 2023 року додаткову винагороду згідно з Постановою №168, зокрема ОСОБА_1 з розрахунку 30000,00 грн (на загальних підставах) (а.с.32-34).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 листопада 2023 року №1760 «Про виплату додаткової винагороди за жовтень 2023 року» наказано, з-поміж іншого, виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі за період з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, які зазначені в додатку 1 до наказу, окрім військовослужбовців, зазначених в пунктах 2-33 до цього наказу (а.с.38-39). У додатку 1 до наказу зазначено про виплату ОСОБА_3 (пункт 19) у період з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн (а.с.40-42).

Також судом встановлено, що рапортом (зареєстрований 05 грудня 2023 року за вхідним №3977Ав) командир 1 механізованого батальйону клопотав виплатити військовослужбовцям 1 механізованого батальйону за листопада 2023 року додаткову винагороду згідно з Постановою №168, в тому числі ОСОБА_1 з розрахунку 100000,00 грн (за період безпосередньої участі у бойових діях) (а.с.35-37).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2023 року №1961 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2023 року» наказано, зокрема, виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року, які зазначені в додатку 1 до наказу, окрім військовослужбовців, зазначених в пунктах 2-29 до цього наказу (а.с.43-44). У додатку 1 до наказу вказано про виплату ОСОБА_3 у період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн (у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях) (а.с.45-47).

Карткою з особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік (а.с.12) підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у листопаді 2023 року у розмірі 30000,00 грн, а у грудні 2023 року 100000,00 грн.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 28 грудня 2023 року №636 на заяву позивача повідомила, що виплата грошового забезпечення за період з жовтня 2023 року виплачується на картковий рахунок щомісячно у визначені законодавством терміни (а.с.11).

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн в місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Колегія суддів наголошує, що у справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача з виплатою додаткової винагороди за листопад 2023 року передбаченої Постановою №168 від 28.08.2022 у розмірі 30000 грн.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168, пунктом 1-1 якої (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2023 року №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», застосовується з 01 червня 2023 року) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил … (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197; далі - Порядок №260, зі змінами, чинними на час виникнення спірних правовідносин).

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.

Відповідно до пунктом 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями; (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).

Згідно доводів позивача, які викладені в його адміністративному позові, додаткова винагорода (передбачена Постановою №168 від 28.08.2022) за листопад 2023 року була нарахована та виплачена у розмірі 30000 грн. Зазначена обставина обґрунтована карткою особового рахунку військовослужбовця.

Матеріалами справи стверджується, що позивач у період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Богуславка Ізюмського району Харківської області, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 03 січня 2024 року №4354 (видана, зокрема, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 січня 2023 року №16) (а.с.9).

Згідно наявних у матеріалах справи документів, а саме: витягу з бойового розпорядження, витягу з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 , розпочатого 29 жовтня 2023 року, рапорту командира протитанкового взводу 1 механізованого батальйону від 01 грудня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях на передньому краю оборони 1 механізованого батальйону у період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року (а.с.52-56).

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2023 року №1961 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2023 року» на підставі рапорту командира 1 механізованого батальйону ОСОБА_1 включено до переліку військовослужбовців, яким належить виплатити додаткову винагороду згідно з Постановою №168 з розрахунку 100000,00 грн на місяць (пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях) (а.с.35-37).

При цьому, карткою з особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік (а.с.12) підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди згідно з Постановою №168 за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року у розмірі 100000,00 грн у грудні 2023 року.

В цьому контексті суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідно до п.9 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 розділу XXXIV Порядку №260)

Отже, з врахуванням пунктів 9, 10 розділу XXXIV Порядку №260 щодо видачі наказу про виплату додаткової винагороди за минулий місяць до 5 числа поточного місяця, додаткова винагорода, про нарахування і виплату якої звернувся позивач згідно з Постановою №168 за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року у розмірі 100000,00 грн, була виплачена останньому в грудні 2023 року, та відповідно, відображена у картці (виписці) з особового рахунку військовослужбовця в графі за грудень 2023 року.

Отже колегія апеляційного суду підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено права позивача в частині виплати додаткової винагороди за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про непідтвердження відповідачем належними доказами виплати спірної додаткової винагороди, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, частинами першою, другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 червня 2024 року в справі № 400/1217/23, від 20 червня 2024 року в справі № 400/249/23 та від 06 серпня 2024 року в справі № 400/10311/23.

Колегія суддів наголошує, що неправомірність дій (бездіяльності) відповідача, позивач обґрунтовував саме даними з картки особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік (а.с.12), та зазначенням в графі «Винагорода ПКМУ №168» у колонці «листопад 2023р.» суми в 30000 грн.

Про хибність такого тлумачення фактичних обставин вже зазначено апеляційним судом.

При цьому колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про неналежність такого доказу (картки особового рахунка військовослужбовця) на підтвердження факту виплати спірної винагороди, оскільки сам позивач долучив такий доказ до матеріалів справи та посилається на нього як на підставу своїх позовних вимог.

Зрештою, аналізуючи позовні вимоги та доводи адміністративного позову, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не заперечує факт виплати спірної грошової допомоги взагалі, а зазначає про зменшення належної суми такої з 100000 грн до 30000 грн.

Отже дослідивши обставини справи у відповідності до наведених вище норм, колегія суддів констатує, що позивач ніяким чином не довів підстави заявленого ним позову, а відповідач, відповідно до приписів КАС України, довів правомірність своїх дій.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року в справі № 140/2222/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року