Справа № 743/1294/24
Суддя: Кравчук М. В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1294/24
Провадження № 2-а/743/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Воєдило О. В.

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Луневського Є. О., перекладача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Ріпки справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2024 р. Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулось з позовом до суду до ОСОБА_2 , громадянина Республіки Азербайджан, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17.09.2024 р. було виявлено та затримано громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , який проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. Встановлено, що відповідач прибув до України 16.05.2024 р., перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Маяки-Удобне». 14.08.2024 р. працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 24.08.2024 р. із подальшою забороною в`їзду в Україну строком на три роки. Однак, відповідач країну не покинув, дій щодо легалізації свого перебування на території України не вчинив.

19.09.2024 р. від представника відповідача надійшов відзив, зареєстрований за вх. № ЕП-959/24-Вх, у якому проти задоволення позовних вимог заперечено з тих підстав, що у органу ДМС були всі належні документи для ідентифікації, постанову про накладення адміністративного стягнення оскаржено в судовому порядку (справа № 320/40252/24). До відзиву долучено копію паспорта ОСОБА_2 .

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.09.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до судового розгляду, ухвалено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.09.2024 р. клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні 19.09.2024 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково представник позивача вказав, що відповідач перетнув кордон у порядку безвізового режиму; рішення про примусове повернення чи примусове видворення в судовому порядку не оскаржувалось, а оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення до автоматичного зупинення дії рішень про примусове повернення та примусове видворення не призводить. Крім того, представник позивача зауважив, що у справі № 320/40252/24 ще не вирішене питання про відкриття провадження. Також представник позивача вказав, що для ідентифікації особи потрібен оригінал паспорта особи, що дає право на перетин державного кордону, а не його копія. Оригінал паспорта під час затримання відповідача не надавався.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що у відповідача паспорт у наявності, але орган міграційної служби відмовився від його отримання ще у день затримання відповідача. Крім того, за позицією представника відповідача, оскарження протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення, яким на відповідача накладено адміністративне стягнення, зупиняє дію рішення про примусове повернення відповідача, а тому позивач не мав права на його затримання. Представник відповідача акцентував увагу суду, що рішення про примусове повернення відповідачу вручене не було, а тому відповідач не мав змоги на його оскарження. З огляду на це, у справі № 320/40252/24 було заявлено клопотання про витребування судом цього рішення з метою його подальшого оскарження та ініціювання об`єднання позовних вимог.

Також представник відповідача уточнив доводи відзиву, зазначивши про помилковість відображення у ньому тези про дату постанови про накладення штрафу: 10.10.2023 р.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що паспорт у нього в наявності та знаходиться за адресою проживання. Коли його затримували, то він просив дозволу поїхати за паспортом, але йому у цьому було відмовлено.

В Україну він прибув 15 травня за запрошенням на весілля. Про граничний термін перебування на території України не знав. На території України у нього перебуває багато родичів. Відповідач вказав, що за три дні до закінчення граничного строку перебування у нього перевірялись документи та зауважень до нього не було. Однак, через тиждень його затримали. Вказав, що після того як йому було повідомлено міграційною службою про необхідність покинути територію України вони з братом домовились, що виїдуть 15 жовтня. Просив суд надати можливість самостійно покинути територію України, відмовивши у задоволенні позову про затримання.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

14.08.2024 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано залишити територію України не пізніше 24.08.2024 р. із подальшою забороною в`їзду в Україну строком на три роки.

Постановою про накладання адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 015434 від 14.08.2024 р. відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штафу у розмірі 3400, 00 грн.

Вказана постанова оскаржена відповідачем в судовому порядку (справа № 320/40252/24). Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 р. матеріали адміністративної справи № 320/40252/24 за позовом громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення передано на розгляд Дарницькому районному суду міста Києва за підсудністю.

17.09.2024 р. співробітниками позивача виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 та затримано його о 15 годині 50 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, 3.

17.09.2024 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове видворення відповідача.

17.09.2024 р. відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи, а тому не досліджуються судом в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України.

Як вбачається з роздруківки інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «Аркан» відповідач перетинав кордон України останні 6 разів наступним чином: 05.01.2020 р. виїзд, 15.07.2020 р. в`їзд, 06.01.2021 р. виїзд, 19.05.2021 р. в`їзд, 06.01.2022 р. виїзд, 16.05.2024 р. в`їзд (а. с. 7).

Також в матеріалах справи наявна копія паспорта відповідача № НОМЕР_1 (а. с. 25).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон) іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

В силу вимог п. 14 ст. 1 Закону статус нелегального мігранта має також іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного йому терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляється від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно п. 2 ч. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМ України від 15.02.2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Як встановлено судом, відповідач здійснив в`їзд на територію України 16.05.2024 р. та станом на 14.08.2024 р. строк його законного перебування на території України закінчився. Станом на момент його затримання 17.09.2024 р. у нього були відсутні документи, що надають право на перетин кордону, що не заперечувалось самим відповідачем у судовому засіданні.

У судовому засіданні суд також переконався, що відповідач був обізнаний 14.08.2024 р. зі своїм обов`язком покинути територію України до 24.08.2024 р., однак, як зазначено відповідачем, він домовився з братом зробити це 15 жовтня.

Вказане спростовує доводи відзиву про те, що відповідач не був обізнаним із прийняттям щодо нього рішення про примусове повернення.

При цьому, суд ставить під сумнів доводи відповідача про те, що він не був обізнаним з правилами перебування на території України, позаяк, як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні, відповідач перетинав кордон України на в`їзд неодноразово протягом останніх чотирьох років.

Відтак матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується факт незаконного перебування відповідача на території України станом на момент затримання та відсутність у нього документів, що посвідчують його особу та дають йому право виїзду за кордон, а також відсутність об`єктивних перешкод у виконанні рішення про примусове повернення.

Щодо доводів представника відповідача про те, що оскарження в судовому порядку постанови про накладення адміністративного стягнення унеможливлює затримання відповідача, а відтак - і задоволення даного позову, суд звертає увагу на таке.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Обов`язок неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави є засадою правового статусу іноземця, що прямо визначено ч. 3 ст. 3 Закону.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення нею обов`язку, встановленого законодавством України, покинути її територію після досягнення граничного строку перебування не звільняє таку особу від подальшого виконання цього обов`язку.

Станом на час розгляду даної справи у суду відсутні відомості про визнання протиправним та скасування як рішенння про примусове повернення, так і рішення про примусове видворення, або ж встановлення судовим рішенням перебування відповідача на території України на законних підставах (в тому числі, за результатами перевірки наявності в діх відповідача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП).

Відтак сам по собі факт оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а обставина законності перебування відповідача на території України підлягає самостійній оцінці судом в межах даної справи, оскільки ця обставина становить предмет доказування у ній.

Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач є ідентифікованим, оскільки з пояснень відповідача судом достеменно встановлено, що паспортний документ у відповідача був відсутнім як на момент затримання, так і відсутній під час розгляду справи судом. В подальшому відповідачем можуть бути вчинені дії для надання позивачу документів, що посвідчують його особу, однак такі дії перебуватимуть в межах процедури ідентифікації, що не суперечить змісту заявленого позову.

За положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України підставою для звернення з відповідним позовом є, в тому числі, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Оскільки у ході розгляду справи судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що відповідач, ухиляючись від повернення до країни походження без поважних на те причин, продовжуватиме таке ухилення і надалі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Питання розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 78, 229, 246, 271, 289, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області задовольнити повністю.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду (місцезнаходження: 00016, місто Київ, вулиця Князів Острозьких, 8, корпус 30).

Суддя М. В. Кравчук