Справа № 520/22025/23
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
про повернення позовної заяви
17 вересня 2024 р. м. Харків
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейського ГУНП в Харківській області» № 184 від 10.03.2022 року, щодо застосування дисциплінарного стягнення до старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби;
-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 141 о/с від 11.03.2022 року про звільнення майора поліції ОСОБА_1 /0083770/, старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
-поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області з 11.03.2022 року;
-стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 28.02.2022 року по день поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області та стягнення грошового забезпечення в межах стягнення суми за один місяць.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року позовну заяву залишено без руху; надано позивачу термін десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви; повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року заяву про поновлення строку на звернення до суду залишено без задоволення; позов - повернуто.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено; ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року скасовано; справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі. При цьому, апеляційний суд зазначив, що повертаючи позовну заяву, суд не вжив усіх, визначених законом заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі, а саме, чи направлялись позивачу засобами поштового зв`язку або у інший, передбачений законом спосіб оскаржувані накази та чи отримував він у цей період грошове забезпечення, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду. Також в постанові апеляційний суд зазначає, що позивач посилається на ті обставини, що після повернення до міста будь-які звернення до керівництва не призвели до отримання інформації ані про звільнення позивача, ані про подальше проходження ним служби.
Відповідно до п.п. 2,5 ч. 1ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий без дотримання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 КАС України. Так, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до суду із адміністративним позовом. Відповідно до частин 1,2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В той же час, Законом України "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2123-IX Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", доповнено розділом V "Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану", який, зокрема, включає статтю 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України" (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно до ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Верховний Суд в Постанові від 11.11.2021 у справі № 260/611/21 зазначив, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ отримано 02.08.2023, отже з цієї дати починає перебіг строк на звернення до суду.
З наданих документів та змісту позову вбачається, що позивач обізнаний, що відносно нього прийнято «відповідне рішення» («після повернення позивач відразу 10.03.2022 приблизно о 9.00 подзвонив ОСОБА_3 »), що ним не виконуються посадові обов`язки по службі, він не прибуває на службі та не отримує грошове забезпечення, з огляду на що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів одразу після видання спірного наказу про її звільнення зі служби.
Відповідно до даних відкритих офіційних джерел с. Шевченкове перебувало в окупації та звільнено від російських окупаційних військ 07.09.2022. Таким чином, позивач, не будучи (з його слів) обізнаним про своє звільнення, мав з`явитися на службу та вийти на зв`язок з керівництвом одразу після повернення, звільнення с. Шевченкове.
Відтак, суд дійшов висновку, що посилання позивача на дату отримання спірних наказів - 02.08.2023, як дату, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав є не обгрунтованим.
Відтак, наведені позивачем в позовній заяві доводи та надані до матеріалів позову докази не підтверджують факт дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, встановлений ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.122 КАС України.
Згідно ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Залишаючи позов без руху, суд в своїй ухвалі зазначив, що усуваючи недоліки позовної заяви, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 160, 161 КАС України, а саме надати до суду: заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду; докази чи направлялись позивачу засобами поштового зв`язку або у інший, передбачений законом спосіб оскаржувані накази; докази що підтверджують отримання чи не отримання позивачем у цей період грошового забезпечення; докази звернення позивача до керівництва після повернення до міста для отримання інформації про звільнення позивача чи про подальше проходження ним служби.
06.09.2024 року на адресу суду надійшла заява про поновлення процесуального строку від представника позивача. При цьому обгрунтовує тим, що на виконання ухвали 29.08.2024 року до відповідача було подано адвокатський запит. 04.09.2024 року на адвокатський запит була отримана відповідь № 91аз/119-15/02- 2024. В даній відповіді зазначено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом ГУНП в Харківській області від 10.03.2022 року № 184 засобами електронного зв`язку. Натомість, відповідь не містить інформації про те, якими саме засобами електронного зв`язку було його ознайомлено з наказом. Майор поліції ОСОБА_1 , старший інспектор автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.09.2024 3 Національної поліції Харківської області особисто з наказом № 184 від 10.03.2022 року не ознайомлювався. Щодо виплати грошового забезпечення з 11.03.2022 року повідомлено суду наступне: 11.03.2022 року відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем. Відповідно, ОСОБА_1 не міг здогадуватися, що його звільнили зі служби. Коли у серпні 2022 року ОСОБА_1 подзвонили щодо повернення 523,04 грн., то ніхто не сказав, що його звільнено. Навпаки, проведення якихось розрахунків, спілкування з ним говорило про те, що відносини служби ще тривають. В жовтні 2022 року також були здійснені виплати по службі, що також давало ОСОБА_1 змогу вважати, що відносини служби ще не припинені. Не отримання грошового забезпечення позивачем не свідчить про те, що позивача було звільнено зі служби. Адже, невиплата грошового забезпечення поліцейським могла бути пов`язана з відстороненням його від виконання обов`язків.
Щодо звернення ОСОБА_1 до керівництва стосовно прийнятого рішення, як вже зазначалось у позовній заяві 27.02.2022 року, по телефону заступником начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області начальником АТВ майором поліції ОСОБА_3 було надано усне розпорядження про перебування всього особового складу в безпечному місці та на мобільному зв`язку до отримання вказівок щодо порядку ведення служби в подальшому в умовах обстрілів м. Харкова. Позивач в розмові з ОСОБА_3 27.02.2022 року повідомив останньому, що його батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходяться в с. Шевченкове Чугуївського (Вовчанського) району. Зв`язку з ними немає вже з 25.02.2022 року, у зв`язку з чим йому необхідно буде виїхати в с. Шевченкове для евакуації батьків. Хвилюючись за батьків ОСОБА_1 27.02.2022 року ввечері на власному авто виїхав за ними у с. Шевченкове, щоб наступного дня вранці (понеділок) повернутися в м. Харків. Повернутися 28.02.2022 року він не зміг.
09.03.2022 року близько 20.00 родину Веселовських пропустили через міст з с. Верхня Писарівка до с. Рубіжне. Лише пізно вночі позивач з батьками прибули в м. Харків. Після повернення позивач відразу 10.03.2022 року приблизно о 09:00 подзвонив ОСОБА_3 , але той не захотів з ним розмовляти та не прийняв від ОСОБА_1 пояснень, та повідомив, що стосовно позивача питання вже вирішене. При зверненні позивача 11.03.2022, 12.03.2022 року до вищого керівництва йому було запропоновано вирішувати питання з ОСОБА_3 ОСОБА_1 наказ про звільнення вручено не було. Позивач приходив неодноразово в місце служби після 11.03.2022 року, але не отримував відповіді щодо прийнятого стосовно нього рішення. Вважаємо, що в ситуації позивача необхідно враховувати можливість відповідача ознайомити ОСОБА_1 з наказом № 184 від 10.03.2022 року про звільнення або особисто під розпис, або засобами поштового зв`язку.
Предметом даного позову є оскарження наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області № 184 та № 141 о/с, якими застосовано дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби до старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 . Частиною 4 статті 31 Статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Вказане свідчить про те, що позивач не знав ані про існування Наказу, ані про його зміст, ані про своє звільнення, тож об`єктивно не міг скористуватися своїм законним правом на його оскарження у судовому порядку і пропуск строку на звернення до суду стався з вини порушення відповідачем своїх обов`язків та передбаченої чинним законодавством процедури звільнення поліцейського зі служби. Такий стан тривав до 02.08.2023 року до поки у відповідь на адвокатський запит адвоката Шпіньової О.М. не було отримано наказ № 184 від 10.03.2022 року. Лиш після цього ОСОБА_1 зміг скористатися своїм правом на судовий захист свого порушеного права. Вважає, що зазначені вище обставини є поважними та дають підставу для поновлення строку звернення до суду.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.
Тобто, аналізуючи наведені доводи, слід дійти висновку про те, що вони зводяться до розуміння позивачем того, що він не перебуває на посаді, не отримує грошового забезпечення, невиплата грошового забезпечення поліцейським могла бути пов`язана з відстороненням його від виконання обов`язків, проте його звільнення з займаної посади фактично не відбулось.
Дослідивши вказану заяву, суд зазначає, що наведені у ній доводи не можуть бути взяти до уваги як поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з огляду на наступне.
Однією із підстав поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивачем зазначено, що 27.02.2022 року по телефону заступником начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області начальником АТВ майором поліції ОСОБА_3 було надано усне розпорядження про перебування всього особового складу в безпечному місці та на мобільному зв`язку до отримання вказівок щодо порядку ведення служби в подальшому в умовах обстрілів м. Харкова. Позивач в розмові з ОСОБА_3 27.02.2022 року повідомив останньому, що його батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходяться в с. Шевченкове Чугуївського (Вовчанського) району. Зв`язку з ними немає вже з 25.02.2022 року, у зв`язку з чим йому необхідно буде виїхати в с. Шевченкове для евакуації батьків. Хвилюючись за батьків ОСОБА_1 27.02.2022 року ввечері на власному авто виїхав за ними у с. Шевченкове, щоб наступного дня вранці (понеділок) повернутися в м. Харків. Повернутися 28.02.2022 року він не зміг. 09.03.2022 року близько 20.00 родину Веселовських пропустили через міст з с. Верхня Писарівка до с. Рубіжне. Лише пізно вночі позивач з батьками прибули в м. Харків. Після повернення позивач відразу 10.03.2022 року приблизно о 09:00 подзвонив ОСОБА_3 , але той не захотів з ним розмовляти та не прийняв від ОСОБА_1 пояснень, та повідомив, що стосовно позивача питання вже вирішене.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.І ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.І ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.З ч.І ст.18).
Основні повноваження поліції, визначені в статті 23 Закону № 580-VIII, відповідно частини 1 якої поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення (пункт 2); вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення (пункт 3); у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункт 8).
Виконання інших (додаткових) повноважень може бути покладене на поліцію виключно законом (частина 1 статті 24 Закон № 580-VIII). У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина 2 статті 24 Закон № 580-VIII).
Частиною 3 статті 24 Закону № 580-VIII передбачено, що у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Як передбачено частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
Згідно з вимогами пункту 1 та пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейський зобов`язаний бути вірним Присязі поліцейського; утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України.
У силу частини 3 статті 1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах, наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні частини 1 статті 12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.
Суд критично відноситься до пояснень позивача щодо усного звернення 11.03.2022, 12.03.2022 року до вищого керівництва, оскільки жодних доказів в підтвердження зазначених обставин позивачем до суду не надано. Крім того, в порушення вищезазначених норм Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту Національної поліції України, яких поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися, позивачем було не вжито жодних заходів для вибуття на службу для виконання своїх обов`язків поліцейського.
Також суд зазначає, що відповідно до Наказу Національної поліції України від 10.03.2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану»:
п. 1 Поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом однієї доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постанови на облік, а саме:
поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);
поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки ( дружини), яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).
П. 2 На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції, на території обслуговування яких перебувають вказані поліцейські.
П. 3 Поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених п. 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.
Відповідно до п. 5 Наказу Національної поліції України від 07.04.2022 року № 239 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» визнано таким, що втратив чинність, Наказ Національної поліції України від 10.03.2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану».
Відповідно до Наказу Національної поліції України від 07.04.2022 року № 239 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану»:
П. 1 поліцейським головних управлінь Національної поліції в Автономній республіці Крим Та Місті Севастополь, Донецькій, Запорізькій, Луганській, Харківській, Херсонській областях, територіальних (відокремлених) підрозділів міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, що дислокуються на території обслуговування вказаних головних управлінь Національної поліції, які перебувають поза місцем несення служби крім тих, які виконують службові завдання, починаючи з 11.04.2022 року протягом 1 доби після прибуття до відповідного регіону прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:
поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);
поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки ( дружини), яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).
П. 2 На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції, на території обслуговування яких перебувають вказані поліцейські.
П. 3 Поліцейські, які не відносяться до категорії, визначеної п. 1 цього наказу, зобов`язані прибути до органу поліції за місцем несення служби 11.04.2022 року.
Суд вважає за необхідно зазначити, що після наданого усного розпорядження керівника про перебування всього особового складу в безпечному місці та на мобільному зв`язку до отримання вказівок щодо порядку ведення служби в подальшому в умовах обстрілів м. Харкова при виконання посадових (функціональних) обов`язків та наказів керівництва, позивач був би обізнаний щодо питань проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану, оскільки вважав, що його не звільнено зі служби. Доказів вчинення будь-яких намірів чи намагань щодо прибуття та подальшого проходження служби позивачем не надано. Крім того, позивач ані в позовній заяві ані в клопотанні про поновлення строку звернення до суду жодним чином не обґрунтовує які дії ним вчинялися щодо подальшого проходження служби упродовж часу до отримання ним 02.08.2023р. наказу про звільнення.
В своїй постанові від 28.06.2024 року Другий апеляційний адміністративний суд зазначив, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву не перевірив, чи отримував позивач у період з часу звільнення до часу, коли дізнався про своє звільнення грошове забезпечення.
Щодо виплати грошового забезпечення з 11.03.2022 року в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, представник позивача посилається на те, що 11.03.2022 року відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем. Відповідно, ОСОБА_1 не міг здогадуватися, що його звільнили зі служби. Коли у серпні 2022 року ОСОБА_1 подзвонили щодо повернення 523,04 грн., то ніхто не сказав, що його звільнено. Навпаки, проведення якихось розрахунків, спілкування з ним говорило про те, що відносини служби ще тривають. В жовтні 2022 року також були здійснені виплати по службі, що також давало ОСОБА_1 змогу вважати, що відносини служби ще не припинені. Не отримання грошового забезпечення позивачем не свідчить про те, що позивача було звільнено зі служби.
Суд не приймає зазначені посилання представника позивача виходячи з наступного.
Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, що додаються.
Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до розділу 1 п. 8 вищезазначеного Порядку за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.
Також до вищезазначеного клопотання представником позивача надано розрахункові листи ОСОБА_1 за лютий 2022 року, березень 2022 року, серпень 2022 року, жовтень 2022 року, з яких вбачається грошове забезпечення з березня 2022 року не нараховувалось, крім того за 28.02.2022 року утримано суму 523,04 грн., утримано матеріальну допомогу на оздоровлення в березні 2022 року, виплачено у жовтні 2022 року компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку.
Грошове забезпечення щомісяця позивач отримував на свою банківську картку, а тому не міг не бути обізнаним про те, що виплата грошового забезпечення припинена.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що перебіг строку звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. №340/1019/19).
Таким чином суд зосереджує увагу на тому чи міг позивач, усвідомити порушення своїх прав та, зокрема, звільнення з посади.
Разом з тим, слід мати на увазі, що позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказаність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.
1)поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів;
2)порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду;
3)для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
4) суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Також за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 «Аналіз практики ССПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення. Суд виходить таких міркувань:
1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;
2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;
3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;
4) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
З урахуванням наведених висновків суд ураховує, що строк, пропущений позивачем, є значним.
Суд зазначає, що в даному випадку відсутні підстави, які виключають можливість отримання особою, інформації щодо подій та, зокрема, подій, які стосуються її особисто.
Як зазначалося вище, вказаний строк є значним, тож позивач, будучи співробітником поліції повинен був розуміти протягом цього строку, що він не перебуває на службі, фактично не виконує посадових обов`язків, не отримує грошове забезпечення, однак з 10.03.2022 року до дня отримання відповіді від відповідача на адвокатський запит він не виявив належної зацікавленості та не мав бажання звернутися до ГУ Національної поліції в Харківській області для з`ясування того, чи працює він на займаній посаді та в якому статусі перебуває. Доказів про те, що позивач звертався до ГУ Національної поліції в Харківській області з метою з`ясування таких обставин, надана суду заява не містить.
Доводи про те, що позивач вважав себе відстороненим від виконання обов`язків суд також оцінює критично та зазначає, що вони перебувають у сфері суб`єктивного сприйняття реальності, яке не має належного підґрунтя. Належних доводів чому позивач вважав себе відстороненим від виконання обов`язків, однак не мав підстав вважати звільненим з посади, суду не надано та з матеріалів позовної заяви не вбачається.
Проте в будь-якому разі позивач усвідомлював, що не працює на займаній посаді.
В силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. у справі № 300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість позивача у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову.
Згідно ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Підсумовуючи наведене, суд вказує, що оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність його зусиль і належної старанності, особливо з огляду на те, що позивач усвідомлював, що фактично не працює на займаній посаді (переведений до позаштатного складу), а також можливість дізнатися про своє місце роботи та куди його переведено (як він вважав), яка поданими суду доводами не спростована, а тому позовна заява підлягає поверненню.
Згідно з вимогами п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 165, 169, 186 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - залишити без задоволення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення по день поновлення на посаді - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.