Справа № 160/16992/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
01.07.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023 у кількості 25 шт., за якими визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2022-2023 роки на загальну суму 657 002,73 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки обов`язок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, покладено саме на Головне управління ДПС Печерського району м. Києва, а не Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, так як ще з 10.09.2018 він, як фізична особа, зареєстрований у м. Києві, а з 02.09.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС Печерського району м. Києва як фізична особа підприємець. Також, спірні рішення не були направлені податковим органом за місцем його реєстрації, що призвело до порушення ст. 42 ПК України. Крім того, податковий орган під час підрахунку об`єктів нерухомого майна користувався інформаційною базою, що не є базою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому об`єкти нерухомого майна, що є у власності не співпадають з тими, що вказані в прийнятих податкових повідомленнях-рішеннях. Також, невідповідні відомості внесені до таблиці розрахунку суми, а це впливає на базу оподаткування. Звертав увагу суду, що Головним управлінням ДПС м. Києва здійснено звірку об`єктів оподаткування податку на нерухоме майно та встановлено, що податкові повідомлення-рішення мають бути відкликані.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 31.07.2024, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
22.07.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що згідно даним інформаційно-комунікаційної системи позивач станом на 21.12.2023 перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Правобережна ДПІ) як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником ряду об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим, відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, контролюючим органом нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки та сформовані податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023 у кількості 25 шт. У зв`язку з надходженням листа Головного управління ДПС у м. Києві від 19.04.2024 стосовно проведення звірки, частина прийнятих податкових повідомлень-рішень у кількості 16 шт. відкликана. Прийняті рішення направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу платника згідно даних ДРФО станом на 21.12.2023, а саме: АДРЕСА_1 , однак платником не отримані та повернуті до Правобережного відділу з зазначенням «за закінченням терміну зберігання» 19.02.2024, отже, згідно п.42.2 ст. 42 ПК України, є такими, що належним чином вручені. Крім того, звертала увагу суду, що відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, податкова адреса платника податків змінена на АДРЕСА_2 , лише з 09.01.2024. Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства. На підставі викладеного у задоволенні позову просила відмовити.
29.07.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки збій системи чи неправильне визначення податкової адреси, не може бути підставою для визначення адреси, яка не має відношення до платника податків.
12.08.2024 до суду від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 04.09.2024 у задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи відмовлено.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 21.12.2023 перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Правобережна ДПІ) як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З 09.01.2024, згідно повідомлення про результати обробки заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві (Печерський район м. Києва).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебувають об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, а саме:
- дачний будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 62 кв.м. (дата набуття права власності 30.06.2021);
- паркувальне місце АДРЕСА_4 , загальною площею 13,6 кв.м. (дата набуття права власності 04.07.2017);
- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м. (дата набуття права власності 04.07.2017);
- гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 20,8 кв.м. (дата набуття права власності 07.06.2017);
- гараж № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 21,7 кв.м. (дата набуття права власності 07.06.2017);
- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 2,3 кв.м. (дата набуття права власності 02.12.2016);
- квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 75,8 кв.м. (дата набуття права власності 28.04.2016);
- торгівельний центр за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 1005,1 кв.м. (дата набуття права власності 20.04.2016);
- нежилий будинок за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площе 4046,5 кв.м., розмір частки у праві власності 62/100, (дата набуття права власності 15.05.2015);
- квартира за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 115,3 кв.м. (дата набуття права власності 15.12.2011);
- паркувальне місце АДРЕСА_10 , загальною площею 19,8 кв.м. (дата набуття права власності 15.12.2011).
За висновками податкового органу такі об`єкти нерухомості, відповідно до вимог пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2020-2022 роки, а саме:
Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені ОСОБА_1 10.02.2024 року засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , проте поштове відправлення повернулося до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 19.02.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертом, копії яких наявні в матеріалах справи.
Отже, спір між сторонами виник з підстав обґрунтованості нарахування відповідачем суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 - 2022 роки.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. 36.1 - 36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
За змістом п. 10.1 ст. 10, п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю є податком на майно та належать до місцевих податків.
Стаття 266 ПК України регулює питання, пов`язані з податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, згідно із пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.
До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
В силу положень пп. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до положення пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України).
Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Відповідно до пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Підпунктом 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відповідно до пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУкраїни податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Підставою для нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020-2022 роки стали дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.
19.03.2024 позивач звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявами щодо звірки об`єктів нерухомості та перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Листом від 19.04.2024 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило про проведення звірки об`єктів нерухомого майна, які належали або належать суб`єкту оподаткування, стосовно перерахунку податку за попередні періоди зазначено, що дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області скоординовано на часткове відкликання податкових повідомлень рішень, сформованих за 2020-2022 звітні роки.
Судом встановлено, що на виконання листа Головного управління ДПС у м. Києві від 19.04.2024 №7521/7/26-15-24-01-10-07, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відкликано частину податкових повідомлень-рішень від 21.12.2023, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2020-2022 роки, а саме:
Отже, підстави для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень відсутні, оскільки останні є такими що скасовані (відкликані) податковим органом, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Таким чином, на час розгляду справи неузгодженими є наступні податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 21.12.2023:
Щодо доводів позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті невідповідним контролюючим органом, суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 21.12.2023, тобто на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Правобережна ДПІ) за адресою: АДРЕСА_1 .
З 09.01.2024 позивач перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві (Печерський район м. Києва) за податковою адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Отже, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач перебував на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, то саме на цей податкових оран покладено обов`язок щодо їх формування.
Щодо посилань позивача, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не надсилались за місцем реєстрації, а відтак відповідачем не виконано свій обов`язок, визначений Податковим кодексом України, суд зазначає наступне.
За змістом підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, пункту 286.5 статті 286 ПК України податкові повідомлення-рішення формуються контролюючим органом та надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За змістом пункту 42.5. статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
При цьому, відповідно до абзацу першого пункту 63.5 статті 63 ПК України всі фізичні особи платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзацами першим і другим пункту 45.1 статті 45 ПК України встановлено, що платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
На підставі п.70.7 ст.70 ПК України та п.1 розд. ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 року (Положення №822) визначається порядок повідомлення податкового органу про виникнення змін у даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті).
Так, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою № 5ДР.
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.
Для заповнення заяви використовуються дані документа, що посвідчує особу, та інших документів, які підтверджують зміни таких даних.
Внесення змін до Державного реєстру та окремого реєстру Державного реєстру здійснюється протягом трьох робочих днів від дня подання фізичною особою заяви за формою №5ДР до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання). У разі звернення до будь-якого контролюючого органу строк внесення змін до Державного реєстру може бути продовжено до п`яти робочих днів.
У заяві за формою №5ДР в обов`язковому порядку зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків.
Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.
Суд звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Верховний Суд у постанові від 27.10.2020 №813/3922/17 висловив правову позицію, в якій зауважив на тому, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну персональних даних, останній, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №120/479/21-а, в якій суд зазначив, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Згідно з відомостями паспорта громадянина України позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 10.09.2018.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів подання позивачем заяви про зміну податкової адреси з 10.09.2018 до моменту виникнення спірних правовідносин.
Отже, з наведеного вбачається, що відповідач володів відомостями про те, що місце проживанням позивача є: АДРЕСА_2 .
Однак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач надіслав не за адресою реєстрації місця проживання позивача, а за адресою з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, а саме: АДРЕСА_1 .
Відтак відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України оскаржувані податкові повідомлення-рішення не вважаються належно врученими позивачу.
Разом з цим зазначені обставини не свідчать про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для висновку про порушенням відповідачем правил та процедур, тобто процедурних порушень, які б впливали на юридичну силу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Щодо доводів позивача про пропущення відповідачем строку прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.266.7.1. п. 266.7. ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку встановленому цим пунктом Кодексу.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2. п. 266.7. ст. 266 ПК України).
Пункт 266.10. ст. 266 ПК України регулює питання строки сплати податку.
Відповідно до пп. 266.10.1. податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пп.266.10.2. п. 266.10. ст. 266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Відповідно до пп.266.10.3. п. 266.10. ст. 266 ПК Україниподаткове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 цього Кодексу.
Відповідно до п.102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 30-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133цьогоКодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єкту нерухомості за 2020 рік мав бути нарахований відповідачем до 01 липня 2021 року, за 2021 рік до 01 липня 2022 року, за 2022 рік до 01 липня 2023 року.
У разі ненарахування контролюючим органом податку в межах цього періоду, тобто до 01 липня 2021 року за 2020 рік, до 01 липня 2022 року за 2021 рік, та до 01 липня 2023 року за 2022 рік, то платник податку звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідно до пп.266.10.2. п. 266.10. ст. 266 ПК України, тобто до такого платника податку не може бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Разом з цим, несвоєчасне нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання не звільняє платника податку безпосередньо від цього зобов`язання та від його сплати.
За приписами пп.266.10.3. п. 266.10. ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Тобто, у контролюючого органу є право на нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єкту нерухомості за 2020 рік до 01 липня 2024 року, за 2021 рік до 01 липня 2025 року, за 2022 рік до 2024 року.
За таких обставин, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 21.12.2023 року правомірно, в межах встановленого ст. 102 ПК України строку, сформовані спірні податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки останні мають помилки в обрахунку сумарної площі об`єкта оподаткування, типу об`єкту нерухомості, а отже і в сумі податку, суд зазначає наступне.
Так, належність спірних об`єктів нерухомості до об`єктів оподаткування позивачем визнається та не оскаржується, втім позивач не погоджується з відповідними розрахунками суми податку.
Разом з тим, позивачем не надано доказів неправильності проведених розрахунків.
Також, позивач, в свою чергу, самостійний розрахунок суми податку та застосування відповідних вхідних даних при такому розрахунку на спростування даних оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не навів.
Судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення містять інформацію щодо підстав нарахування податкового зобов`язання з плати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; посилання на норми ПК України, відповідно до яких зроблений розрахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов`язання; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
Досліджуючи розрахунки відповідача до податкових повідомлень-рішень від 21.12.2023, суд звертає увагу на те, що останні містять всю необхідну інформацію для перевірки правильності нарахувань податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 2020 по 2022 роки, у тому числі містять зазначення: типу об`єкта нерухомості, адресу об`єкта нерухомості, загальну площа, ставку податку, пільгу та питому вагу.
Так, судом встановлено, що для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносно житлових об`єктів нерухомості у зазначений вище період відповідачем податок обчислено виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку, що відповідає положенням статті 266 ПК України.
При цьому, обчислення суми податку з об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, контролюючим органом здійснено виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку, що також відповідає положенням статті 266 ПК України.
За таких обставин, нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно із оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями є правомірним.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець