Справа № 465/4209/24
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

представника відповідача Синюшко Р.Д.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 271 від 14.05.2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № 271 від 14.05.2024 року. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 14.05.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 щодо позивача була винесена постанова № 271 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних з 15.12.2021 року згідно з ЄДРВ та з того часу не прибував до місця перебування на військовому обліку для звірки персональних даних та призначення на особливий період, чим порушив вимоги ч.ч. 1, 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч. 3 статті 17 Закону України «Про оборону України». Оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 гривень. Позивач не погоджується із зазначеною постановою у зв`язку з неповним, однобічним та необ`єктивним з`ясуванням обставин справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, що тягне її скасування.

Зокрема зазначає, що виклик про явку до територіального центру комплектування та соціальної підтримки він не отримував, крім того, як зазначено в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, стоїть на обліку з 15.12.2021 року. Також не відмовляв в наданні будівлі, споруди, транспортного засобу та іншого майна, власником якого він є. Отже, частина 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачем, на його переконання, порушена не була.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач не прибував для звірки персональних даних та призначення на особливий період. Водночас позивач наголошує, що відповідно до пп. 10 п. 1 додатку № 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач перебуває на військовому на обліку з 15.12.2021 року. П`ятирічний термін звірки даних сплине 16.12.2026 року, а тому, як стверджує позивач, порушень з його боку не було допущено. Щодо прибуття для призначення в особливий період, то зазначає, що згідно з ч. 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, водночас у даному випадку позивача ніхто у встановлений спосіб до ІНФОРМАЦІЯ_3 не викликав. Окрім того, позивач вказує, що з оскаржуваної постанови незрозуміло, чому була застосована ч.2 ст.210-1 КУпАП, а не ч.1 ст.210-1 КУпАП, зокрема, суть об`єктивної сторони вчиненого ним правопорушення не розкрито. Більш того, жодних доказів, які свідчать про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, позивачу надано не було, натомість на нього відразу було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100.00 грн.

Зважаючи на викладене, просить суд оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 24.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що службова особа ІНФОРМАЦІЯ_2 при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяла у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінила обставини справи, розглянула справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняла рішення, яке відповідає вимогам Закону. Частина 2 ст.210-1 КУпАП є бланкетною нормою та відсилає до законодавства, яке регулює порядок проведення мобілізації, зокрема постанови КМУ від 30.12.2022 року № 1487. З огляду на викладене представник відповідача вважає відсутніми підстави для задоволення позову, а тому, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається із оскаржуваної постанови № 271 у справі про адміністративне правопорушення від 14.05.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. Правопорушення, згідно даної постанови, полягало в тому, що 14.05.2024 року о 09 год. 00 хв. під час прийому в ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , 2000 року народження, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних з 15.12.2021 року згідно відомостей ЄДРВ та з того часу не прибував до місця перебування на військовому обліку для звірки персональних даних та призначення на особливий період, чим порушив вимоги ч.ч.1, 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.3 ст. 17 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни,а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частина 2 ст.210-1 КУпАП в редакції, яка була чинною на момент складання постанови № 271 від 14.05.2024 року, передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків передбачених ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

За приписами ст.235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП відноситься до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тобто вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення винесено уповноваженою особою.

Згідно із ч.1 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною першою статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно із ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП 14.05.2024 року за неприбуття 14.05.2024 року до місця перебування на військовому обліку для звірки персональних даних та призначення на особливий період. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду відносно нього справи про вчинене правопорушення, що фактично позбавило його права на захист, а саме надати обґрунтовані пояснення, заявляти клопотання, скористуватися правовою допомогою тощо.

Відповідач належним чином не переконався про сповіщення позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим порушив право позивача на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи. Доказів про те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, рекомендованого повідомлення про вручення йому поштового відправлення, суду не надано.

Окрім того, як зазначено в постанові № 271 від 14.05.2024 року, ОСОБА_1 порушив вимоги ч.ч.1, 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону».

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про оборону» громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відтак, в оскаржуваній постанові № 271 від 14.05.2024 року не конкретизовано суть правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , тобто не розкрито об`єктивну сторону правопорушення.

У судовому засіданні представник відповідача повідомила, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не отримав військово-обліковий документ встановленого зразка, не з`явився для оновлення даних та відмовлявся пройти військово-лікарську комісію.

Проте, викладена в оскаржуваній постанові фабула вчиненого не містить таких даних, на які посилається представник відповідача. Наведене підтверджує те, що суть висунутого ОСОБА_1 обвинувачення неконкретизована, що позбавляє можливості однозначного її трактування, а також істотно порушує право особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на захист, оскільки зміст висунутого ОСОБА_1 обвинувачення має загальний характер і не дає можливості чітко ідентифікувати, за які саме дії до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення.

Більш того, стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , зокрема того, що він належним чином, у спосіб, визначений законом, викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення даних, заміни військово-облікового документу, для проходження військово-лікарської комісії тощо.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Окремо суд звертає увгу на те, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено про складання на позивача ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення №271 від 14.05.2024 року. Проте, копії такого протоколу стороною відповідача для дослідження в судовому засіданні не надано. Водночас представником відповідача при розгляді справи у суді стверджено, що такий протокол за ч.2 ст.210-1 КУпАП на позивача не складався і відсутній.

Однак, за змістом ч.5 ст.258 КАС України протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_1 , міг не складатися лише у випадку, якщо останній був належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не прибув до такого без поважних причин і в ІНФОРМАЦІЯ_3 наявні належні підтвердження отримання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, виклику.

Незважаючи на це, у випадку ОСОБА_1 доказів наявності вказаних трьох обставин, які мають існувати у сукупності для того, щоб бути підставою для нескладання на особу протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, стороною відповідача за час розгляду справи суду не представлено, що свідчить про те, що в дійсності відповідачем вимоги ст.258 КУпАП не виконано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову № 271 від 14.05.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, слід скасувати, а також у відповідності до ст. 286 КАС України закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 9, 77, 139, 229, 241, 246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 271 від 14.05.2024 року задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 271 від 14.05.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.210-1 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.210-1 КУпАП, - закрити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Cуддя ОСОБА_3 .