Справа № 160/12151/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
10.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 27.11.1991 р. по 28.07.1998 р. та період навчання з 01.09.1977 р. по 01.06.1978 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.11.2023 р.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Крім того, 24 червня 2024 року, на виконання вимог ухвали суду від 17 травня 2024 року, через підсистему «Електронний суд» відповідачем надано копію відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Крім того, у вищезазначеному рішенні також зазначено, що вік заявниці 62 роки 1 місяць, 11 днів, страховий стаж особи становить 12 років 05 місяців 9 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 27.11.1991 по 28.07.1998 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 29.08.1978 р., оскільки в трудовій книжці відсутні дати і номери документів, на підставі яких внесено записи про кількість встановленого та виробленого мінімуму трудової участі, що не відповідає вимогам постанови №310 від 21.04.1975 року «Про трудові книжки колгоспників». Не враховано уточнюючу довідку №1/1 від 15.02.2021 року, оскільки в довідці зазначено ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним. Не зараховано період одержання допомоги по безробіттю з 19.10.2003 по 14.07.2004, оскільки в трудовій книжці запис про проведення запису про припинення допомоги по безробіттю не завірено печаткою, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 р.
Незгода позивача з відмовою у призначенні пенсії за віком зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби,навчання,атакожархівними установами. У разі коли документи про трудовийстажнезбереглися, підтвердження трудового стажу здійснюєтьсяорганами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердженнятрудовогостажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості навидачузаробітноїплати, посвідчення, характеристики,письмові трудові договори і угоди з відмітками про їхвиконаннята інші документи, якімістять відомостіпро періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з іншихпричин,ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вонипідтверджуютьроботу заявника.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Так, відповідно до п.13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З наведеного вище наведені приписи ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 р., з якої слідує, що в спірний період з 27.11.1991 р. по 28.07.1998 р., ОСОБА_1 (далі мовою оригіналу):
- 27.11.1991р. принята в члены колхоза «Украина» Павлоградского района и назначена телятницей МТФ №2 (пр № 32 от 27.11.1991г.);
1993 телятниця 341-220=1678278 (расч. плат. вед);
1994 телятниця 336-220=12903500 (расч. плат. вед);
1995 телятниця 323-220=42482000 (расч. плат. вед);
1996 телятниця 320-220=735грвн (расч. плат. вед);
1997 телятниця 308-220=871 грвн.
- 21.10.1997 переведена впольову бригаду (пр.37 від 21.10.1997);
1998 різноробоча 158-158=230 грвн. (расч. плат. вед);
- 28.07.1998 звільнена з членів КСП «Україна» та місця роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗПП України) (пр. 18 від 28.07.98р.)
Судом також встановлено, що відносно періодів роботи позивача з 27.11.1991 р. по 28.07.1998 р. у колгоспі (КСП) «Україна» у наданій трудовій книжці всі записи завірені підписом керівника та печаткою підприємства.
Крім того, відповідно до витягу книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника МТФ №2 гараж за 1987-97р., яка міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , вбачається:
1996 -н- 320-220 735грвн
1997 телятниця 308-220 871 грвн.
Крім того, ОСОБА_1 , як до пенсійного органу, так і до суду було надано наступні документи, які додатково підтверджують трудовий стаж останньої, а саме довідка від 15.02.2021 р. №1 щодо зміни назви та реорганізації колгоспу «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області, архівну довідку про заробітну плату ОСОБА_1 . в колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області за період з 1992-1996 роки від 15.02.2021 р. №1/2 та архівну довідку про нарахування трудоднів та заробітної плати ОСОБА_1 . в колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області за період з 1991-1998 роки від 15.02.2021 р. №1/1.
Так, відповідно до архівної довідки, виданої виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про нарахування трудоднів та заробітної плати ОСОБА_1 . в колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області від 15.02.2021 р. №1/1 вбачається, що остання:
- 1993 рік працювала в якості телятниці 341 людиноднів при установленому мінімумі-220 та нараховано за рік грошей 1678278 руб.;
- 1994 рік працювала в якості телятниці 336 людиноднів при установленому мінімумі-220 та нараховано за рік грошей 12903500 руб.;
- 1995 рік працювала в якості телятниці 323 людиноднів при установленому мінімумі-220 та нараховано за рік грошей 42482000 руб.;
- 1996 рік працювала в якості телятниці 320 людиноднів при установленому мінімумі-220 та нараховано за рік грошей -735грн;
- 1997 рік працювала в якості телятниці 308 людиноднів при установленому мінімумі-220 та нараховано за рік грошей -871 грн.;
- 1998 рік працювала в якості різноробочої 158 людиноднів при неустановленому мінімумі та нараховано за рік грошей - 230 грн.
Таким чином, записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_2 у спірний період, а саме з 1991 по 1998 р.р. було виконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі (КСП) «Україна», про що зазначено безпосередньо у трудовій книжці з посиланням на відповідні накази колгоспу, а також підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи.
Так відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Павлоградським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 05.05.2001 року, ПІБ позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до архівних довідок про відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 в колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області за період за період з 1991-1998 роки від 15.02.2021 р. №1/1, виданої виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області зазначено « ОСОБА_1 »
Стосовно зауваження відповідача щодо відмінності у написанні імені позивача в деяких архівних документах суд зазначає, що у своїй сукупності надані документи надають можливість встановити, що наявність помилок перекладу не спростовує факт роботи позивача у колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області у спірні періоди з 1991-1998 роки, оскільки цей факт також підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 р.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 р. містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі «Україна» с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області з 27.11.1991 р. по 28.07.1998 р. та про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві і його фактичне виконаний позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до її страхового стажу.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до її загального страхового стажу період навчання з 01.09.1977 р. по 01.06.1978 р., то суд зауважує наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 р. відсутній запис щодо її навчання у Павлоградській рахунково-бухгалтерській школі Центрального статистичного управління при Раді Міністрів ОСРР Головного управління підготовки і підвищення кваліфікації працівників обліку м. Павлоград..
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_4 від 01.07.1978 року, ОСОБА_3 (дівоче прізвище позивачки) вступила в вересні 1977 року та в червні 1978 року закінчила навчання Павлоградській рахунково-бухгалтерській школі Центрального статистичного управління при Раді Міністрів ОСРР Головного управління підготовки і підвищення кваліфікації працівників обліку м. Павлоград.
Також відповідно до переліку документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком від 06.11.2023 р. (прийнято 06.11.2023 року і зареєстровано за №7900), який міститься в розписці-повідомленні Павлоградського об`єднаного управління ПФУ ВОГ №23 (сервісний центр), судом встановлено, що позивачем не надавалось до пенсійного органу свідоцтва №556378 від 01.07.1978 року або будь-яких інших документів, що підтверджують період її навчання з 01.09.1977 р. по 01.06.1978 р.
Крім того, на вказану обставину також звертав увагу відповідач у власному відзиві на позовну заяву.
Таким чином, суд зазначає, що питання зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду її навчання з 01.09.1977 р. по 01.06.1978 р. пенсійним органом не досліджувалось та не було підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача вищенаведеного періоду навчання позивача, а, відповідно, таке право позивача ще не є порушеним відповідачем, а тому вказані позовні вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню згідно до норм ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що підлягають захисту лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений права надати вказане свідоцтво №556378 від 01.07.1978 року або інші документи, що підтверджують факт навчання у період з 01.09.1977 р. по 01.06.1978 р., до пенсійного органу разом із заявою про проведення перерахунку пенсії позивача щодо зарахування періоду навчання позивача у Павлоградській рахунково-бухгалтерській школі Центрального статистичного управління при Раді Міністрів ОСРР Головного управління підготовки і підвищення кваліфікації працівників обліку м. Павлоград згідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах: від 22 вересня 2021 року у справі №810/881/17, від 26.04.2021 у справі №820/3520/16, від 29.01.2021 у справі №646/6177/17, від 05.05.2021 у справі №826/6103/16 зроблено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).
Так, у рішеннях у справах Клас та інші проти Німеччини , Фадєєва проти Росії , Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, в яких позивач просив зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 06.11.2023 р., та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2023 року року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та згідно з вимогами чинного законодавства, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить частковому задоволеню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 807,47 грн
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна