Справа № 620/5807/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5807/24 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Чернігівській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Чернігівській області щодо незарахування вислуги років за час проходження служби ОСОБА_1 в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Чернігівській області з 10.08.2006 по 01.10.2009 до стажу роботи в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язання ГУ НП в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження ним служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Чернігівській області з 10.08.2006 по 01.10.2009 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом та поновлено його.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ та поліції і служби в установі виконання покарань, діяльність і статус Позивача, функції, які ним виконувалися на момент проходження служби, період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має зараховуватися до стажу служби в поліції.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове про відмову у задоволенні позову або залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом залишено поза увагою відсутність у ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» застережень щодо можливості зарахування до стажу служби у поліції служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Крім того, наголошує, що судом безпідставно не враховано пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із цим позовом, який складає один місяць з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. До того ж зауважує, що отримання відповіді на адвокатський запит не змінює момент, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, адже обчислення стажу роботи Позивача в поліції здійснено ще у березні 2020 року наказом від 12.03.2020 №70 о/с.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду 05.08.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 10.08.2006 по 11.07.2009 був курсантом Чернігівського юридичного коледжу Державного департаменту України з питань виконання покарань, а з 11.08.2009 по 01.10.2009 проходив службу на посаді старшого інспектора групи інженерно-технічних засобів охорони та зв`язку Менської виправної колонії №91 Управління в ДДУПВП у Чернігівській області, що підтверджується відомостями послужного списку (а.с. 11-14).

Крім того, матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду адвокатського запиту представника Позивача від 01.02.2024 №68 щодо повідомлення вислуги років ОСОБА_1 та зарахування (у випадку незарахування) до вислуги років останнього час навчання та служби в системі органів Державного департаменту України з питань виконання покарань до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки (а.с. 9) ГУ НП в Чернігівській області листом від 19.02.2024 №К-87аз/124/02/20-2024 повідомило, що у Відповідача відсутні правові підстави для включення до стажу служби в поліції періодів проходження ОСОБА_1 служби в Державному департаменті з питань виконання покарань, оскільки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» цей орган не входить до переліку тих, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції (а.с. 10). У цьому ж листі також зазначено, що вислуга років для виплати надбавки за стаж служби в поліції та для надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01.03.2020 встановлена наказом ГУ НП в Чернігівській області від 12.03.2020 №70 о/с у розмірі 04 роки 08 місяців 00 днів.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 59, 78 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. ст. 6, 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а також правової позиції Верховного Суду у справі №826/16143/18, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки служба в органах ДКВС України, будучи за своєю правовою природою тотожною службі в органах внутрішніх справ, має бути зарахована до періоди служби у Національній поліції.

Разом з тим, розглядаючи цей спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Як свідчать матеріали справи, спір у ній виник у зв`язку із протиправним, на переконання Позивача, обчисленням Відповідачем вислуги років для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, тобто стосується правовідносин, пов`язаних з проходженням служби у поліції, тобто публічної служби.

Приписи ч. 1 ст. 122 КАС України визначають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм свідчить, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом, визначеним у статті 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У свою чергу, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Матеріали справи свідчать, ОСОБА_1 проходить службу у ГУ НП в Чернігівській області з 16.01.2020, що підтверджується копією наказу від 16.01.2020 №13 о/с (а.с. 45).

Уповноваженими посадовими особами ГУ НП в Чернігівській області складено висновок про підтвердження стажу служби в поліції на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачувано відпустки, за яким станом на 01.03.2020 вислуга років ОСОБА_1 складала 04 роки 08 місяців 0 днів, до якої зараховано службу в органах внутрішніх справ з 07.06.2010 по 22.12.2014 та службу в поліції з 16.01.2020 по 01.03.2020 (а.с. 15).

Наказом ГУ НП в Чернігівській області від 12.03.2020 №70 о/с на підставі вказаного висновку сержанту поліції ОСОБА_1 оголошено про вислугу років для виплати надбавки за стаж служби в поліції та для надання додаткової оплачуваної відпустки (а.с. 15, зворотній бік).

Крім того, відомості про встановлення надбавки за вислугу років станом на 01.03.2020 занесені до послужного списку Позивача (а.с. 13, зворотній бік), з яким останній ознайомлювався, зокрема, 27.06.2023, що підтверджується підписом поліцейського (а.с. 14, зворотній бік).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду лише 17.04.2024 (а.с. 20), тобто більше ніж через дев`ять місяців моменту, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Судовою колегією враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Проте, на переконання судової колегії, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду із вказаним позовом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що за весь час проходження служби в поліції останній жодного разу не ознайомлювався із складовими грошового забезпечення, а відтак йому не було відомо про стаж служби, який враховувався при призначенні надбавки за вислугу років, колегія суддів оцінює критично, оскільки, по-перше, у березні 2020 року поліцейському було доведено до відома про розмір вислуги років служби у поліції, по-друге, у червні 2023 року Позивач ознайомлювався з матеріалами послужного списку, де зазначена інформація про зарахований стаж служби у поліції, по-третє, небажання ознайомитися із складовими грошового забезпечення, зокрема, в частині встановленої надбавки за вислугу років, свідчить насамперед про байдужість до реалізації своїх прав, а не про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Викладеним також спростовується посилання ОСОБА_1 на те, що лише у січні 2024 року останній випадково від знайомих дізнався про те, що ГУ НП в Чернігівській області могло не врахувати при встановленні надбавки за вислугу років та нарахування додаткової відпустки часу його навчання та проходження служби в підрозділах Управління ДДУПВП в Чернігівській області.

З приводу аргументів Позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався із змісту відповіді Відповідача від 19.02.2024 на адвокатський запит від 01.02.2024, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Так, про факт встановлення надбавки без зарахування часу навчання та служби в органах державної кримінально-виконавчої служби останньому не могло не бути відомо принаймні з 12.03.2020, тобто з часу доведення її до відома Позивача відповідним наказом ГУ НП в Чернігівській області, або, найпізніше з 27.06.2023 (ознайомлення з матеріалами послужного списку).

Принагідно судова колегія не може залишити поза увагу й те, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом у березні 2024 року, який ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі №620/3356/24 залишений без розгляду з підстав пропуску останнім строку звернення до суду. Приймаючи цю ухвалу, суд вирішував питання пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду із таким же предметом і підставами позову, яка не оскаржувалась Позивачем і набрала законної сили 02.04.2024.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За усталеною практикою Верховного Суду вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).

Аналогічні правила КАС України розповсюджує й під час перегляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.

На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд вказував у постановах від 11.02.2021 у справі №140/2046/19, від 10.06.2020 у справі №620/1715/19, від 23.09.2020 у справі №640/5645/19, від 03.12.2020 у справі №817/660/18, від 17.03.2021 у справі №160/3092/20, від 18.03.2021 у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021 у справі №640/17351/19, від 14.07.2022 у справі №380/10649/21, від 09.06.2022 у справі №160/15960/20, від 05.05.2022 у справі №420/6134/21.

Зокрема, у постанові від 10.11.2022 у справі №320/11921/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.

Разом з цим, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.

Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.

Таким чином суд апеляційної інстанції повинен був вжити заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку.

Зі змісту оспорюваного судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду».

Такий правовий підхід у застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду визначений й у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 (справа №380/10649/21) та від 28.08.2023 (справа №400/11304/21).

Поряд з цим, враховуючи вказані позиції Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що питання поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом було порушено ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку, поданій на виконання вимог ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 про залишення позовної заяви без руху, і такі строки були поновлені судом першої інстанції ухвалою від 27.06.2024 з підстав необхідності забезпечення права особи на доступ до правосуддя щодо захисту права на оплату праці в умовах воєнного стану та цілодобового виконання своїх службових обов`язків, перебування на захисті України від військової агресії російської федерації з ризиком для життя, що підтверджується військовим квитком та довідкою. Правильність відповідних висновків Чернігівського окружного адміністративного суду є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, оскільки заперечення щодо цієї ухвали викладені ГУ НП в Чернігівській області в апеляційній скарзі.

До того ж, Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, а відповідно не надав жодних пояснень на спростування аргументів апеляційної скарги, зокрема, щодо недотримання строків звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, всупереч висновків суду першої інстанції, Позивачем не надано належних та допустимих доказів (у тому числі військового квитка та довідки, на наявність яких посилався Чернігівський окружний адміністративний суд), які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Не надано таких доказів чи пояснень і до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, при зверненні 17.04.2024 до суду з цим позовом ОСОБА_1 пропущено місячний строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, а тому позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, що було залишено поза увагою суду першої інстанції внаслідок неповного з`ясування всіх фактичних обставин цієї справи.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір, позовні вимоги щодо якого підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених 240 цього Кодексу.

Приписи п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 240, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 17 вересня 2024 року.