Справа № 634/725/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Єрьоміна О.В.

18 вересня 2024 р. Справа № 634/725/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пономарьова Євгенія Олексійовича на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВП № 1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області про оскарження дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В с т а н о в и в:

22.07.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пономарьов Є.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7987715, винесену 21.10.2023 інспектором ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області капралом поліції ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн, а провадження у справі закрити.

Разом з тим, до позовної заяви додана заява про поновлення строку на оскарження постанови.

Надана заява мотивована тим, що адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв, копії постанови не отримував. Дізнався про наявність спірної постанови після накладення арешту на банківський рахунок на початку липня 2024 року, а про наявність постанови про арешт коштів божника ОСОБА_1 стало відомо лише 17.07.2024, оскільки в першій половині липня 2024 року перебував за межами Харківської області та не мав можливості зв`язатися з адвокатом.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 25.07.2024 позовну заяву представник позивача залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ч. 2 ст. 286КАС України, та надано позивачеві строк для усунення недоліків, запропонувавши позивачу усунути зазначені недоліки позовної заяви, шляхом подання до суду належних доказів на підтвердження неможливості звернутись до суду у строки визначені ч. 2 ст. 286 КАС України або зазначити інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

05.08.2024 року на виконання ухвали суду від 25.07.2024 надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких позивач просить поновити строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке мотивовано тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови, підписи, які містяться у ній не належать останньому. Про проведення операцій з його банківськими рахунками позивачу стало відомо на початку червня 2024 року. Факт отримання представником позивача копії оскаржуваної постанови 08.07.2024 не можна ототожнювати з початком відліку процесуального строку для подання відзиву. Позивач у період часу з 06.07.2024 до 17.07.2024 перебував за межами Харківської області, що перешкодило ознайомленню ОСОБА_1 з оскаржуваною постановою та вироблення спільної правової позиції між адвокатом та його клієнтом згідно укладеного 05.06.2024 договору про правову допомогу.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 08.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ВП № 1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області про оскарження дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та вважається неподаною.

В обґрунтування прийнятого рішення, судом зазначено, про те, що при зверненні із позовною заявою 30.05.2024 позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку у зв`язку з тим, що копію постанови отримав лише у травні 2024 року, тоді як при звернені до суду повторно з аналогічною позовною заявою вже 22.07.2024 представник позивача зазначає про обізнаність позивача з постановою лише у липні 2024 року. Зазначає що вказані обставини свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами учасника судового процесу та його представника. Вважає що позивачу було достеменно відомо про існування обставин, які стали згодом предметом даного спору, починаючи з 30.05.2024.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пономарьов Є.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача зазначає, що заперечує факт винесення в присутності позивача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та стверджує про відсутність самої події зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського.

Зазначає про накладення адміністративного стягнення за відсутності особи правопорушника. Тому позивач не знав і не міг знати про наявність оскаржуваної ним постанови поліцейського у день її винесення.

Переконаний що повернута судом вперше поданої позовної заяви позивачем вважається неподаною до суду, та не поданими є і додані до неї документи. Відтак, у суду в даній справі не було підстав мотивувати оскаржувану ухвалу посилаючись на обставини повернення позовної заяви в іншій справі, по якій провадження не відкрилося.

На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 286 КАС регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕАТ № 7987715 від 23.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі 1771, інспектором поліції Вобжа Д.А. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн (далі по тексту оскаржувана постанова).

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7987715, отримав її копію та водночас йому було роз`яснено права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, що підтверджується підписом ОСОБА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що відмітка про те, що позивач відмовився від її отримання в постанові відсутня (а.с. 8).

Представник позивача, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Разом з тим, під час подання даного позову, представником позивача ОСОБА_3 зазначено про невручення позивачу копії оскаржуваної постанови у день її винесення 23.10.2023 та розгляд здійснено справи за його відсутності.

До позовної заяви представником позивача додана заява про поновлення строку, яка вмотивована тим, що позивач дізнався про наявність спірної постанови після накладення арешту на банківський рахунок на початку липня 2024 року.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 25.07.2024 позовну заяву представник позивача залишено без руху та надано останньому десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, для зазначення інших причин та надання доказів поважності пропуску строку звернення до суду.

Як зазначає суд першої інстанції, на виконання вимог ухвали від 25.07.2024, представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому останній повідомив, що позивач не був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови, підписи, які містяться у ній не належать останньому. Про проведення операцій з його банківськими рахунками позивачу стало відомо на початку червня 2024 року. Встановивши, що списання коштів з рахунку позивача відбулося на виконання постанови державного виконавця, представником позивача було підготовлено та направлено адвокатський запит до Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У зв`язку з тим, що стороні позивача про існування оскаржуваної постанови стало відомо тільки після надання відповіді на адвокатський запит - 08.07.2024, представник позивача просить поновити строк на оскарження постанови.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вищевказане жодним чином не підтверджує факт не отримання оскаржуваної постанови 23.10.2023 ОСОБА_1 , чи про наявність в постанові нібито не його підпису.

Встановлюючи обставини за яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

Вказане законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Понад те, в силу частини першої статті 121 КАС України підстави пропуску строку можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлений у разі наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Водночас, як випливає із установленого частиною першою статті 77 КАС України правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, у даному випадку саме позивач повинен довести належними доказами наявність обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду.

Проте, матеріали справи не містять доказів існування таких обставин.

Для поновлення строку звернення до суду - судом вбачаються підстави виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву (клопотання). Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Водночас, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В даному випадку, представником позивачем не надано обґрунтованих пояснень та не долучено до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст. 251 ЦК України). Основний акцент робиться на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строк звернення до суду є матеріально-правовим, а не процесуальним. Правова природа цього строку є аналогічною до строку позовної давності у цивільних правовідносинах.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Твердження позивача та його представника про те, що копію спірної постанови у день її прийняття останній не отримував спростовуються наявним на ній підписом правопорушника.

Щодо посилання представника позивача на те, що підпис у постанові проставлений не позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки до компетенції адміністративного суду не віднесено розгляд і вирішення питань стосовно підробки документів, відповідно до положень КАС України.

Натомість, належним доказом належності підпису особі є висновок почеркознавчої експертизи, проте, таких доказів суду не надано. Крім того, доказів звернення позивача до правоохоронних органів з приводу підробки документів не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, - ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 03.06.2024 у справі № 634/537/24 адміністративний позов ОСОБА_1 , який було подано 30.05.2024 щодо скарження постанови серії ЕАТ № 7987715 від 21.10.2023 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 123 КАС України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу встановленого ст. 286 КАС України строку для звернення до суду та вказані позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не вважаються судом поважними.

Позивач у встановлений законом строк недоліки, вказані судом не усунув, згодом ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 18.06.2024 у справі № 634/537/24 позовну заяву ОСОБА_1 до ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Колегія суддів вважає, що означені обставини спростовують викладене представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 22.07.2024 та 03.08.2024, а також викладене в апеляційній скарзі щодо наявності поважних причин, які об`єктивно унеможливили його звернення до суду з цим позовом до липня 2024 року, оскільки дані Єдиного державного реєстру судових рішень посвідчують ту обставину що у травня 2024 року позивач ОСОБА_1 вже був обізнаний щодо оскаржуваної постанови від 23.10.2023.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивачу ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування обставин, які стали згодом предметом даного позову, починаючи з 23.10.2023.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що звернення ОСОБА_1 до суду з даними позовними вимогами 22.07.2024 відбулось поза межами встановленого десятиденного строку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що звернення позивача до суду з позовними вимогами відбулось поза межами строку, установленого 286 КАС України, а тому даний позов необхідно повернути.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 312, 313, 315, 316, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пономарьова Євгенія Олексійовича залишити без задоволення, а ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 08.08.2024 про повернення позовної заяви, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц