Справа № 520/11249/24
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 вересня 2024 р. Справа №520/11249/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат, Коломойцев Микола Миколайович діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі за текстом - ГУНП в Харківській області, відповідач), в якому (з урахуванням уточнення позовних вимог згідно заяви від 16.05.2024 № 01-26/46965/24) просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 326 від 11.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 17.04.2024 №166 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби з 18.04.2024.

3. Поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 18.04.2024.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2024 по день поновлення на роботі.

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 18.04.2024 та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2024 в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що особливості відрядження поліцейських законодавчо передбачено виключно за їх згодою, у випадку невиконання відповідного наказу не є порушеннями Присяги поліцейського, передбаченої ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» ч. 1 ст. 5, п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, з боку відповідача не доведено та не обґрунтовано питання обрання найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, та неможливість застосування інших видів дисциплінарного стягнення.

Серед іншого також зазначено, що наявний факт невиконання позивачем вказівки прямого керівника про вибуття до м. Одеса, проте наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск результати невиконання якого спричинили виникнення спірних правовідносин, видано не прямим начальником позивача, а старшим прямим начальником, у свою чергу, обов`язковість згоди поліцейського на відрядження виключає наявність такої обов`язкової складової дисциплінарного проступку у вигляді вини, що мало бути, проте не було встановлено під час службового розслідування.

Застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є надмірним, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду у справах №821/1180/18, №2040/6162/18.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

В зв`язку із здійсненням діяльності Харківським окружним адміністративним судом з відправлення правосуддя в умовах ведення бойових дій на території Харківської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 № 75 (із змінами), розгляд справи було відтерміновано.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 вирішено питання про збільшення позовних вимог, судом ухвалено:

« 1. Заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог від 16.05.2024 № 01-26/46965/24 у справі № 520/11249/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу - прийняти до розгляду.

2. Здійснювати подальший розгляд справ в редакції позовних вимог:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 326 від 11.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 17.04.2024 №166 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби з 18.04.2024.

3. Поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 18.04.2024.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2024 по день поновлення на роботі.

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 18.04.2024 року та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.04.2024 року в межах суми стягнення за один місяць.».

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 13.05.2024 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву згідно зі змістом якого уповноважений представник ГУНП в Харківській області просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 24.02.2024 о 09.30 начальником штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 в присутності командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 та заступника командира роти № 3 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 із фіксуванням приладами фото-відео фіксації було оголошено поліцейським ППОП ГУНП в Харківській області наказ ГУНП в Харківській області від 23.02.2024 № 19 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса».

26.02.2024 в період часу з 08.00 до 10.00, серед інших, не виконав наказ начальника ГУНП в Харківській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_6 від 23.02.2024 № 19 о/с дск - ОСОБА_1 , отже в найважчі часи обрав пасивну поведінку, чим на власному прикладі показав повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, абсолютно безвідповідальним ставленням його до Українського народу, якому він зобов`язаний служити, своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та абсолютно дискредитує позивача як поліцейського.

Пом`якшуючих обставин вини капітана поліції ОСОБА_1 не встановлено.

Однією з причин неможливості виконання наказу, ОСОБА_1 зазначив поганий психологічний стан, хоча до медичних установ з цього приводу не звертався, за час служби зарекомендував себе з негативного боку, свою провину не визнав, у зв`язку з чим комісія прийшла до висновку, що це є обтяжуючими обставинами.

Крім того зазначено, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок є воєнний стан, тобто той стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження, а Український народ розраховує на те, що поліцейські як представники держави, будуть сумлінно виконувати свої обов`язки. Отже, наведені заявником причини невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області у вигляді подання рапорту на звільнення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, в умовах дії воєнного стану, не можуть бути кваліфіковані у якості виправдання вчинення дисциплінарного проступку.

Від представника позивача 21.05.2024 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано раніше заявлену правову позицію.

Крім того зазначено, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що позивача відряджено до іншого органу у оперативне підпорядкування начальника департаменту поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють» безстроково до особливого розпорядження.

Матеріали службового розслідування не вказують про наявність запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника, що прямо передбачено ч. 4 ст. 71 Закону.

Крім того ч. 1 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» чітко вказує про можливість відрядження поліцейських до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях виключно за їх згодою. Іншого, чинним законодавством не передбачено, на що додатково вказує той факт, що пунктом 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що серед переліку підстав призначення службового розслідування не значиться такої підстави, як невиконання наказу про відрядження.

Відтак, добровільність у виконанні вказаного виду наказу - наказу про відрядження, яка чітко передбачена Законом України «Про Національну поліцію», у разі його невиконання не свідчить про свідому винну поведінку поліцейського, отже, не містить в собі складу дисциплінарного проступку, що виключає будь - яку дисциплінарну відповідальність. Посилання відповідача, що названий наказ передбачав службове відрядження поліцейських у м. Одеса з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, а не відрядження до іншого державного органу, установи та організації, як то передбачено нормами ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними, оскільки Закону України «Про Національну поліцію» не містить в собі жодних норм, окрім ст. 71, якими б було врегульовано питання відрядження поліцейських.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 05.06.2024 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву згідно зі змістом якого уповноважений представник ГУНП в Харківській області просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримавши раніше заявлену правову позицію.

Від представника позивача 10.06.2024 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення по справі, в якому підтримано раніше заявлену правову позицію.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 проходив службу в лавах Національної поліції на посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, мав спеціальне звання капітан поліції.

ГУНП в Харківській області видано наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса».

Серед списку відряджених також рахувався позивач (витяг з нетаємної частини наказу додається в складі матеріалів службового розслідування).

Вказаний наказ видано відповідно до Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану України (зі змінами), з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) ЗСУ та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, на підставі низки шифротелеграм та наказів ГУНП в Харківській області.

Вказаний наказ було доведено, у тому числі, позивачу керівництвом ППОП ГУНП в Харківській області в усній формі 24.02.2024 та 26.02.2024 підполковник поліції ОСОБА_2 запитав у відряджених поліцейських про готовність ними виконати наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск, з приводу чого велась відеозйомка.

ОСОБА_1 до м. Одеса не виїхав, мотивуючи це проблемами зі станом здоров`я, сімейними проблемами, а також, фактом відсторонення від виконання службових обов`язків за відповідним наказом командира ППОП полковника поліції ОСОБА_7 , про що повідомив полковника поліції ОСОБА_2 , котрий проводив інструктаж по відрядженню та готовності відбуття у відрядження.

В ході розгляду справи судом не встановлено, а сторонами по справі не доведено належними (жодним) доказами факт відсторонення від виконання службових обов`язків за відповідним наказом командира ППОП полковника поліції ОСОБА_7 - ОСОБА_1 старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, капітана поліції.

Полковником поліції ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУНП в Харківській області складено рапорт 13.03.2024 з проханням надання дозволу щодо ініціації службового розслідування у тому числі, з обставин, що стосуються позивача.

14.03.2024 ГУНП в Харківській області було видано наказ № 667 про призначення відносно заявника службового розслідування щодо невиконання останнім наказу ГУНП в Харківській області від 23.02.2024 № 19 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» та створено Дисциплінарну комісію у складі 4 осіб, а саме: голови комісії - заступника командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_8 , старшого інспектора ВКЗ ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції Куштима І.М., інспектора ВКЗ ППОП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Луценка Є.М., помічника начальника штабу ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 .

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 28.03.2024.

У тексті Висновку діяння/вчинок позивача за подією не виконання наказу керівника ГУНП в Харківській області було кваліфіковано Дисциплінарною комісією у якості вчинення дисциплінарного проступку - невиконання пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, п. 1, 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», в частині не дотримання законів України та є такими, що явно не направлені на вірне служіння Українському народові та його дії є не сумлінним виконанням службових обов`язків.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування до заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Висновок 28.03.2024 був затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Начальником ГУНП в Харківській області 11.04.2024 було видано наказ № 326, яким до старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 з відображених у висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

ГУНП в Харківській області 17.04.2024 було видано наказ № 166 о/с, яким на реалізацію наказу ГУНП в Харківській області від 11.04.2024 № 326 заявника було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі за текстом Закон) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно- правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону передбачені обов`язки поліцейського, зокрема, 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно ч. 5 ст. 62 Закону ніхто не має права покласти на поліцейського виконання обов`язків, не визначених законом.

Крім того приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 71 Закону встановлено, що поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

Рішення про відрядження поліцейських приймає керівник поліції.

Відрядження оформлюється на підставі запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника.

Наказом МВС України від 02.08.2017 № 672 (зареєстр. в Мінюсті 22.08.2017 за № 1042/20910 затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських в межах України (надалі за текстом - Інструкція про відрядження).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції про відрядження, ця Інструкція визначає особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України.

Службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби (п.2 розділу І Інструкції про відрядження).

Згідно п. 1 розділу ІІ Інструкції про відрядження при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції про відрядження визначено, що строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції про відрядження, у свою чергу, встановлено, що строк службового відрядження поліцейського, який направляється в межах України для участі в антитерористичних операціях і здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні (далі - операція Об`єднаних сил), не повинен перевищувати періоду проведення таких операцій.

Принагідно суд зазначає, що відрядження позивача у спосіб, визначений ст. 71 Закону, передбачає: 1. Наявність його згоди. 2. Звільнення з посади старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з призначенням на посаду в департамент поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють». 3. Наявність сукупності наступних документів, що передує відрядженню: - рішення керівника поліції - таким рішенням є наказ від 23.02.2024 року № 19 о/с дск керівника ГУНП в Харківській області, - запит керівника державного органу - відповідачем не надано доказів існування запиту керівника департаменту поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють» про потребу у відрядженні саме позивача, - подання прямого керівника ППОП ГУНП в Харківській області на відрядження позивача - відповідачем не надано доказів існування такого подання, - рапорту поліцейського з викладеної правової позиції судом встановлено, що позивач не писав жодного рапорту про направлення його у відрядження, окреслене твердження в ході розгляду справи з боку відповідача не спростовано жодним документально підтвердженим доказом.

Отже, за відсутності сукупності названих документів та згоди позивача на вибуття у відрядження, невиконання вказівки керівника про вибуття у відрядження не є дисциплінарним проступком у розумінні Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст. 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі за текстом - Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно з п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статут визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, Наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (зареєстр. в Мінюсті 28.11.2018 за № 1355/32807 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі за текстом - Порядок).

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку; здійснення поліцейським дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками в будь-якій формі, а також сексуальних домагань.

Пунктом 4 розділу V Порядку визначено, що службове розслідування має встановити, зокрема: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок.

Щодо посилань відповідача на дію воєнного часу, суд зазначає, що Дисциплінарний статут Національної поліції доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного часу», а ч. 2 ст. 29 вказаного розділу чітко зазначає, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Суд констатує, що приписи розділу V не містять в собі положень, які б передбачали застосування одразу названого виду показання у разі відсутності інших діючих дисциплінарних стягнень поліцейського.

Матеріали службового розслідування не містять в собі доказово підтвердженого факту наявності у позивача на момент видання спірних наказів, іншого діючого дисциплінарного стягнення.

Окремо суд звертає увагу на надану службову характеристику стосовно позивача та зазначає, що окреслені в ній відповідачем шаблони поведінки позивача беззаперечно повинні були розглянуті через призму Дисциплінарного статуту, проте доказів окресленого судом не надано, як і наявності дисциплінарних стягнень у позивача на момент вищезазначеного службового розслідування.

Принагідно суд зазначає, що службова характеристика стосовно капітана поліції ОСОБА_1 не містить дати її складання, проте має підпис уповноваженої особи, що не дозволяє суду віднести окреслений документ до належних доказів, в розумінні положень КАС України.

Стосовно питання висловленого відповідачем про «дискреційні повноваження» суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначаємо, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Дійсно, у такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Таким чином, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, в розрізі обрання виду дисциплінарного покарання.

Окремо суд зазначає, що стосовно позиції відповідача, що наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск позивачем не оскаржувався, у судовому порядку скасований не був, що свідчить про те, що позивач обтяжений обов`язком з його виконання, та зазначає наступне.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 № 7 встановлено, що ненормативні правові акти є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. До ненормативних актів належать конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, які застосовуються одноразово.

Суд зазначає, що вказаний наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск відповідає вказаним ознакам, відтак, можливість його оскарження виключно врегульована волевиявленням позивача.

Крім того суд зазначає, що наказ від 23.02.2024 № 19 о/с дск по відношенню до позивача чи заявлених позовних вимог в рамках окресленої справи, не є та не може створювати службової преюдиційності, що окремо виключає обов`язковість його оскарження.

Окремо суд зазначає, що стосовно позиції відповідача, що посилання позивача стосовно протиправної безстроковості відрядження є безпідставними, позаяк інші поліцейські, які виконали наказ, вже повернулися, та зазначає, що повідомлена безстроковість відрядження не є основною підставою позову, а відповідні доводи позивача лише вказують про неузгодження мети відрядження, якою є, як вказував відповідач, «надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України» з приписами п. 4 розділу ІІ Інструкції про відрядження, котрим безстроковість відрядження встановлюється лише у тому разі, коли поліцейського відряджають для участі в антитерористичних операціях і здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про протиправність та як наслідок скасування наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 326 від 11.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 17.04.2024 №166 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби з 18.04.2024.

Верховний Суд у Постанові від 25.08.2020 у справі №826/19766/16 зауважував, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає спір.

Відтак, суд вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення з 18.04.2024 капітана поліції ОСОБА_1 на займаній посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

Згідно матеріалів справи, позивача звільнено з 17.04.2024.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №821/1226/16).

Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді з 18.04.2024.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі за текстом - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі за текстом - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Аналогічний висновок сформовано викладено в постанові Верховного Суду від 19.07.2018, справа №805/1110/17-а, де чітко врегульовано питання про те, як здійснюється виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу, а саме - в календарних, а не робочих днях.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу з 18.04.2024 (наступний день після звільнення) по 18.09.2024 (останній день вимушеного прогулу) складає 110 робочих днів.

Згідно довідки про доходи №360 від 23.04.2024, виданої ГУНП в Харківській області, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 287,44 грн. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 31618,40 грн. (110 днів х 287,44 грн).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи норми законодавства, наведені вище, рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У контексті оцінки доводів позовної заяви суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позовної заяви отримали достатню оцінку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) № 326 від 11.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) від 17.04.2024 №166 о/с про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) зі служби з 18.04.2024.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області з 18.04.2024.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.04.2024 по 18.09.2024 у розмірі 31618 (тридцять одна тисяча шістсот вісімнадцять) гривень 40 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області з 18.04.2024.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська область, 61002, ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.09.2024.

Суддя Супруна Ю.О.