Справа № 755/12135/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Маринчак Н.Є.,

Черпака Ю.К.,

при секретарях судового засідання Верес П.О., Сулім А.В.,

за участю: ОСОБА_1 - представника позивача, а також адвокатів Пащенка Петра Миколайовича, Зубицької Любові Миколаївни, Папенка Руслана Станіславовича - представників відповідача Абакарова Гамзата Магомедовича,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пащенка Петра Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2024 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (далі - ЦМУДМС) у м. Києві та Київській області (далі - позивач) звернулося в Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про:

- затримання громадянина Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області задоволено. Затримано громадянина РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців. На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пащенко Петро Миколайович звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року по справі №755/12135/24 і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ЦМУДМС у м. Києві та Київській області.

Апелянт вказує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про примусове повернення. Представник відповідача зазначає, що жодного рішення щодо ОСОБА_2 про його примусове повернення не приймалось та в рішенні від 10 липня 2024 року про примусове видворення відповідача з України відсутні посилання на дані обставини так само, як і відсутні посилання на наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували, що громадянин РФ ОСОБА_3 не має громадянства чи є особою із статусом особи без громадянства, такі обставини за результатами перевірок не встановлено, оскільки така перевірка взагалі не проводилась.

Згідно частини сімнадцятої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Разом з тим, протягом визначеного частиною першою статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України шістдесятиденного строку суд не має можливості розглянути наявний спір з огляду на необхідність з`ясування додаткових обставин та дослідження матеріалів справи.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 19 вересня 2024 року.

В судовому засіданні адвокати Пащенко П.М., Зубицька Л.М. та Папенко Р.С., - представники відповідача ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі і просили її задовольнити.

ОСОБА_1 , - представник позивача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, 06 вересня 2024 року подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що розгляд та прийняття постанови по даній справі покладає на колегію суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, вказавши, що ЦМУДМС у м. Києві та Київській області відсутні підстави з якими зверталися до суду першої інстанції, оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року у справі №755/12258/24 за адміністративним позовом громадянина РФ ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення, - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 10 липня 2024 року про примусове видворення з України громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до слідуючих висновків.

14 грудня 2023 року працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві в м. Києві та Київській області було затримано у порядку частини другої статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком до 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають в Україні відповідача ОСОБА_2 для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли.

Матеріалами справи встановлено, що 10 липня 2024 року співробітником ДСР НП України виявлено громадянина РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України.

10 липня 2024 року головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Дмитром Хоржевським відносно ОСОБА_2 , 25 березня 1992 року було прийнято рішення про примусове видворення з України.

10 липня 2024 року головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Дмитром Хоржевським відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено рішення про чергове поміщення його у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та для підготовки адміністративного позову.

Згідно акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 липня 2024 року перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 , не маючи документів, які б підтверджували законне перебування на території України, порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами частин першої, другої статті 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Приписами частини першої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Частиною другою статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

За приписами частини четвертої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

За приписами частини першої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Частиною тринадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, для подання компетентним органом адміністративного позову про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення необхідне дотримання наступних умов: наявність рішення про примусове видворення та наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

За матеріалами справи вбачається, що 10 липня 2024 року завідувачем сектору ідентифікації відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Дмитром Хоржевським прийнято рішення про примусове видворення з України ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) (а.с.18,19 том І).

Серед обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, позивачем зазначено відсутність у ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) відповідних документів на право проживання в Україні та для виїзду з неї. Крім того, Указом Президента України від 05 жовтня 2021 року №497/2021 (викладено в новій редакції Указу Президента України №203/2021 від 21 травня 2021 року Додаток №1, позиція №608) відповідача безстроково внесено до санкційного списку Ради Національної Безпеки України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року по справі №755/12258/24 адміністративний позов громадянина РФ ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 10 липня 2024 року про примусове видворення з України громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке станом на час розгляду справи у Шостому апеляційному адміністративному суду даної справи №755/12258/24, яке вже набрало законної сили 17 вересня 2024 року (відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень).

Оцінюючи підстави прийняття 10 липня 2024 року головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Хоржевським рішення про примусове видворення з України громадянина РФ ОСОБА_2 , суд у справі №755/12258/24 дійшов висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні не наведено обставин та мотивів з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове видворення з України іноземного громадянина, оскаржуване рішення органу міграційної служби прийняте без дотримання вимог статей 26 та 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року №296/8455/22, відповідно до якого: "за наявності певних перелічених умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця або особи без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення. Якщо ж відсутнє примусове видворення особи, то затримувати особу та відповідно продовжувати строк її тримання в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, забороняється".

Положеннями частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України" (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Суд наголошує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

В судовому засіданні по даній справі №755/12135/24 ОСОБА_1 , - представник позивача, 06 вересня 2024 року оголосив свою письмову заяву, яку суд долучив до справи, наступного змісту: «… Станом на момент розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом у ЦМУДМС у м. Києві та Київській області відсутні підстави з якими зверталися до суду першої інстанції, а саме рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №755/12258/24 скасовано рішення про примусове видворення ОСОБА_5 .. Враховуючи вищевикладене, залишаю на розсуд суду питання щодо наявності підстав для скасування чи залишення в силі рішення суду першої інстанції у справі №755/12135/24».

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 17 вересня 2024 року, визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 10 липня 2024 року про примусове видворення з України громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже і підстави для затримання громадянина РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців перестали існувати на час апеляційного розгляду справи №755/12135/24 в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що станом на 12 липня 2024 року суд першої інстанції постановив правильне рішення по справі №755/12135/24, оскільки на той час було чинним рішення ЦМУДМС у м. Києві та Київській області про примусове видворення з України громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи відсутність з 17 вересня 2024 року обов`язкової умови - примусового видворення та беручи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції 12 липня 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про затримання громадянина РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. В іншому випадку будуть порушені права громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даній справі, який утримується у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України після вступу 17 вересня 2024 року в законну силу рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року по справі №755/12258/24 про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 10 липня 2024 року про його примусове видворення з України.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пащенка П.М. та скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року, шляхом ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ЦМУДМС у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 242, 288, 289, 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 - Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пащенка Петра Миколайовича - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року - скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Н.Є. Маринчак

Ю.К. Черпак