Справа № 580/6769/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року справа № 580/6769/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 :

- одноразової грошової допомоги в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, які звільняються з військової служби, за станом здоров`я, за період з 21.09.2020 по 21.05.2024;

- грошової компенсації за всі невикористані дня щорічної відпустки, за 2022 рік (15 діб);

- грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в зв`язку зі звільненням з військової служби;

2) зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 :

- одноразової грошової допомоги в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, які звільняються з військової служби, за станом здоров`я, за період з 21.09.2020 по 21.05.2024;

- грошової компенсації за всі невикористані дня щорічної відпустки, за 2022 рік (15 діб);

- грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в зв`язку зі звільненням з військової служби;

3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 підготувати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що під час звільнення з військової служби позивачу не нарахована одноразова грошова допомога під час звільнення, недоплачена грошова компенсація за невикористані дні (15 діб) щорічної відпустки за 2022 рік, а також грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

У червні 2024 року представник позивача звернувся до відповідача із запитом, в якому просив повідомити про причини невиплати вищевказаних складових, а також просив підготувати довідку про вартість належного до видачі позивачу речового майна, однак отримав листа, який фактично дублює наказ командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення позивача. Також у листі відповідач повідомив, що грошова компенсація за неотримане речове майно буде виплачена в терміни надходження фінансування до військової частини, без зазначення чіткої дати. Жодних роз`яснень щодо причин не нарахування одноразової грошової допомоги під час звільнення відповідач не зазначив.

Ухвалою від 15.07.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.08.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що в наказі про звільнення позивача № 146 від 24.05.2024 встановлено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік. Крім того, Наказом № 182 від 29.06.2024, на підставі довідки розрахунку вартості невикористаного речового майна № 6 від 28.06.2024, до наказу про звільнення позивача були внесені зміни в частині необхідності компенсації неотриманого речового майна на суму 8238,64 гривень. Вказані види грошового забезпечення будуть виплачені після затвердження фінансування Військової частини. Крім того зазначив, що після ознайомлення з матеріалами позовної заяви, було виявлено помилкове не включення до наказу про звільнення компенсації 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку з чим вживаються заходи, щодо внесення змін в наказ про звільнення позивача в частині такої компенсації, по результатам яких буде проведено відповідне нарахування та подано відомості на фінансування та оплату належних коштів.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 20.06.2022 № 147 ОСОБА_1 з 20.06.2022 виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 та вибув у ВЧА4123.

Згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2024 № 146 ОСОБА_1 з 24.05.2024 виключений зі списків Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку зі звільненням з військової служби у відставку за станом здоров`я. Вказаним наказом встановлено виплатити, зокрема грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік (15 днів).

28.06.2024 ВЧ НОМЕР_1 склала довідку № 6 про вартість невикористаного речового майна у сумі 8238,64 грн.

Згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.07.2024, у п. 46 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2024 № 146 про звільнення ОСОБА_1 внесено зміни, зокрема встановлено:

- виплатити грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 8238,64 грн;

- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби.

Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати вищевказаних одноразових видів грошового забезпечення позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-XII, у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Таким чином, під час звільнення військовослужбовця з військової служби, здійснюється виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Суд врахував, що згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2024 № 146 встановлено виплатити позивачу, зокрема грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік (15 днів).

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 02.08.2024 № 23/38/3596, грошові кошти на виконання наказу від 24.05.2024 № 146 складають 107479,69 грн та зараховані на картковий рахунок позивача. Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки нарахована у розмірі 18403,75 грн та виплачена, що підтверджується відомістю зарахування грошового забезпечення та (а.с. 39-40).

З урахуванням встановлених обставин, частина позовних вимог про зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік (15 діб) є необґрунтованою, у задоволенні якої належить відмовити.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОГД, суд зазначає таке.

Згідно ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Суд врахував, що згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2024 № 146 (з урахуванням змін внесених наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.07.2024) встановлено виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби. Таким чином, вказана виплата не є спірною. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази її нарахування та виплати, що вказує на бездіяльність відповідача у цій частині.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги у цій частині суд вважає обґрунтованими.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та підготувати довідку про вартість речового майна, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9-1 Закону № 2011-XII продовольче забезпечення військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми, постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на 1 січня поточного року.

Суд встановив, що згідно довідки № 6 від 28.06.2024, загальна сума вартості невикористаного речового майна складає 8238,64 грн. Згідно витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.05.2024 № 146 (з урахуванням змін внесених наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.07.2024) встановлено виплатити грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 8238,64 грн.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про наявність усіх передбачених Порядком № 178 умов для виплати позивачу спірної компенсації. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази її нарахування та виплати, що вказує на бездіяльність відповідача у цій частині.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно суд вважає обґрунтованими та такими, що належить задовольнити.

У задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача підготувати довідку про вартість речового майна належить відмовити, оскільки таку довідку відповідач вже сформовав.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки служби та компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки служби та компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18.09.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК