Справа № 351/690/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 351/690/24 пров. № А/857/15643/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Солоджук Н.І., Пинчук Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл. на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської обл. від 24.05.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору інспектор СРПП ВП № 1 (м.Снятин) Коломийського РВП Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл. старший лейтенант поліції Хапіцький Сергій Васильович, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (суддя суду І інстанції: Калиновський М.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 51 хв., 24.05.2024р., м.Снятин Коломийського району Івано-Франківської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

11.04.2024р. (згідно реєстраційної відмітки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024р., згідно якої на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-2).

Протокольною ухвалою суду від 10.05.2024р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору інспектора СРПП ВП № 1 (м.Снятин) Коломийського РВП Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ України в Івано-Франківській обл. старшого лейтенанта поліції Хапіцького С.В. (а.с.56 і на звороті).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської обл. від 24.05.2024р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.; справу про адміністративне правопорушення закрито; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.116-118).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ НП в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.138-143).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не задовольнив клопотання відповідача і не допитав в судовому засіданні свідка старосту Старостинського округу № 7 ОСОБА_2 для з`ясування питання належності будинку культури, наявності відношення ОСОБА_1 до управління музеєм в цьому будинку культури; законності перебування осіб в зазначеному будинку культури 29.03.2024р. Натомість, суд допитав в якості свідка ОСОБА_3 , яка є подругою позивача.

Окрім цього, під час відпрацювання повідомлення позивача на лінію « 102» прибулими поліцейськими на місці події встановлено неправдивість вказаного повідомлення ОСОБА_1 , що підтверджується відеоматеріалами з нагрудних камер поліцейських. Також під час розгляду справи були долучені рапорти поліцейських, аудіозапис лінії « 102», довідка за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 .

Вважає, що в дійсності позивач повідомила під час виклику поліції завідомо недостовірну інформацію, бажала даремного виїзду на місце виклику поліцейських, через що в її діях наявні суб`єктивна та об`єктивна сторона правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Пинчук Н.В. скерували до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.179, 185-187).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до постанови серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024р., винесеної інспектором СРПП ВП № 1 (м.Снятин) Коломийського РВП ГУ НП України в Івано-Франківській обл. старшим лейтенантом поліції Хапіцьким С.В., 29.03.2024р. позивач ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції та повідомила про подію, якої не було.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.2).

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024р., винесену інспектором СРПП ВП № 1 (м.Снятин) Коломийського РВП ГУ НП України в Івано-Франківській обл. старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , відповідно до якої її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

В основу заявлених позовних покладено, зокрема, обставини відсутності належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, які б підпадали під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а саме: завідомо неправдивого виклику поліції.

При цьому, позивач категорично заперечує сам факт вчинення нею наведеного правопорушення.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи з`ясовано факт розбиття вікна у кімнаті-музеї, організаційними питаннями якого займається ОСОБА_1 , та перебування невідомих осіб в будинку культури.

Вказані обставини підтвердила допитана в суді свідок ОСОБА_3 .

Звідси, звертаючись на лінію « 102», позивач вважала, що в дійсності виникли обставини, які можливо усунути шляхом виклику поліції.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення заявленого позову такими, що відповідають нормам чинного законодавства та узгоджуються з фактичними обставинами справи, з наступних підстав.

Згідно ст.183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту вказаної норми убачається, що об`єктивна сторона складу вказаного правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику спеціальних служб (в розглядуваному випадку поліції); формою вини такого порушення є прямий умисел.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Аналіз викладеного порушення у спірній постанові вказує на те, що позивачу інкримінується завідомо неправдивий виклик поліції за допомогою телефонної лінії « 102» та повідомлення про подію, якої фактично не було.

Водночас, детальнішого викладу обставин справи постанова відповідача не містить, а тому не розкриває зміст об`єктивної та суб`єктивної сторін інкримінованого позивачу правопорушення, що ставить під сумнів правильність кваліфікації розглядуваних дій позивача за ст.183 КУпАП.

Із змісту норми ст.283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Разом з тим, вказана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення (зокрема, на представлені в суді рапорти, довідку, відео, та аудіоматеріали а.с.82-87).

Відповідно до приписів ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст.254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Із змісту ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.183 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Згідно з ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч.1).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.3).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Отже, у випадку притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим; відсутність складення протоколу про адміністративне правопорушення повинно розцінюватися як відсутність належного і допустимого доказу вчинення правопорушення, а також порушення права особи на захист.

Окрім цього, зміни до приписів ст.258 КУпАП, внесені Законом України № 1582-IX від 29.06.2021р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» були спрямовані на збереження життя та здоров`я людей, покращення стану безпеки дорожнього руху, зменшення кількості дорожньо-транспортних пригод, збереження від остаточного руйнування автомобільних доріг загального користування, зменшення витрат на утримання і ремонт дорожнього покриття і, як наслідок, наповнення Державного бюджету України, що слідує з пояснювальної записки до вказаного законопроекту.

Водночас, виходячи із системного аналізу норм КУпАП слідує, що скасування обов`язку складання протоколів органами Національної поліції щодо фіксації правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, норми вказаного Закону та КУпАП не містять.

Підтвердженням викладеного є також те, що в силу приписів п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затв. наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р., у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів поліції, зазначених у статті 222 КУпАП, протоколи відповідно до статті 255 КУпАП складають уповноважені на те посадові особи зазначених органів.

Окрім цього, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для іншого висновку: якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р.

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ вказаної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що позивач заперечувала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Будь-яких інших доказів вчинення розглядуваного правопорушення відповідачем не вказано в спірній постанові; представлені рапорти працівників поліції і довідка за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 складені вже після винесення постанови.

Стосовно інших матеріалів справи колегія суддів враховує, що відповідно до ст.31 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

У свою чергу, представлені по справі аудіо- та відеоматеріали не містять відомостей про технічні прилади, якими останні були створені, що унеможливлює їх ідентифікацію.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ст.183 КУпАП, відповідачем не представлено.

Окрім цього, відповідно до п.п.4, 5, 8, 10, 14 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, інших публічних місцях; вживає всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику, зокрема, поліції. Дії особи при цьому спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліція. Особа викликає поліцейського ніби-то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст.183 КУпАП, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта вчинення такого на посягання на охоронювані законом суспільні відносин.

З огляду на фактичні обставини, апеляційний суд дійшов до переконливого висновку про те, що позивач не повідомляла під час виклику поліції інформації, що було б завідомо для неї, не існуючою, неправдивою, при цьому не бажала даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Наведені доводи в своїй сукупності мають визначальне значення для вирішення спору, через що решта тверджень та аргументів сторін не розцінюються як такі, що спричиняють принциповий вплив на висновки апеляційного суду.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП; складену постанову за наведених обставин також не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, колегія суддів дійшла до переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024р.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ НП України в Івано-Франківській обл.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024р. в частині зупинення дії рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської обл. від 24.05.2024р. в адміністративній справі № 351/690/24 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.157-159).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл. на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської обл. від 24.05.2024р. в адміністративній справі № 351/690/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024р. в частині зупинення дії рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської обл. від 24.05.2024р. в адміністративній справі № 351/690/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. В. Глушко

Дата складання повного тексту судового рішення: 18.09.2024р.