Справа № 500/4253/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4253/24

18 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх форм грошової забезпечення, додаткової винагороди та інших видів виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , за період з червня 2023 року по лютий 2024 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належного грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших видів виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, передбаченого статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХП, виходячи з розміру 100% щомісячного грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців, що передує дню вимушеного перебування на лікуванні у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 02.06.2022 по 29.02.2024 позивач проходив військову службу, у зв`язку з мобілізацією, для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У період з жовтня 2022 року по лютий 2024 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, а також на стаціонарному лікуванні. Рішенням ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 11.04.2023 №1129 у позивача виявлено захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини та на підставі статті 176 графи II Розкладу хвороб, графи - 7 ТДВ - Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Позивач зазначає, що відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 №1495/940нт, наданої на адвокатський запит його представника від 03.04.2024, позивачу з 01.06.2023 по 14.02.2024 не виплачується грошове забезпечення.

Крім того, позивач вказує, що 10.10.2023 він звертався до керівництва військової частини НОМЕР_1 із рапортом про отримання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Однак, військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у такій виплаті, посилаючись на те що його захворювання посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, інсомнією та настановною поведінкою не підпадає під підстави визначені окремим дорученням Міністра оборони України.

Проте, позивач вважає, що має право на виплату належного грошового забезпечення, за період перебування на вимушеному лікуванні, у зв`язку із отриманою травмою, що призвело до захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 15.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження за матеріалами справи, без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

24.07.2024 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що з 02.06.2022 по 29.02.2024 року позивач перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації.

З 02.06.2022 по 03.10.2022 позивач виконував обов`язки військової служби (у тому числі: з 05.07.2022 по 29.08.2022 та із 16.09.2022 по 03.10.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. У вказаний період служби позивачу виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі: за періоди, які брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України 100000 грн/міс.; за інші періоди 30000 грн/міс.

В подальшому з 04.10.2022 по 31.05.2023 позивач перебував у відпустках за станом здоров`я та на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, у вказаний період позивачу виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 30000 грн/міс.

З 01.06.2023 року виплата грошового забезпечення позивачу була припинена оскільки позивач безперервно перебував на лікуванні в лікарняних закладах протягом чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (з 31.01.2023 по 31.05.2023).

Виплата на підставі абзацу 7 пункту 1-1 Постанови № 168, а саме грошового забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження, а після перебування у розпорядженні понад два місяці - окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень не здійснювалась із огляду на те, що позивач не отримував поранень (контузій, травм, каліцтв), а мав захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

Також представник відповідача вказує, що вказані виплати провадяться за період перебування у розпорядженні без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні, також і згідно із абзацом 23 пункту 116 Положення № 1153/2008: Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників). Проте позивач з дня свого зарахування у розпорядження (09.02.2023) безперервно перебував на лікуванні до 15.02.2024, тобто період його перебування у розпорядженні командира В/Ч НОМЕР_3 (без урахування лікування) 0 днів.

Щодо рапорту про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, представник відповідача вказує, що вказаний рапорт не був задоволений з огляду на те, що згідно з абзацу 7 пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності таких підстав: "безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів".

Відповідно до постанови № 1129 Гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 від 11.04.2023 позивачеві діагностовано захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини: посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю інсомнією та настановчою поведінкою.

Таким чином, на думку представника відповідача обставин, передбачених абзацом 7 пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з у випадку позивача не було. Відтак, позивачу було правомірно та обґрунтовано відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Окрім цього, представником відповідача у відзиві заявлено клопотання, у якому просить суд розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування поданого клопотання не зазначено жодних доводів.

Ухвалою суду від 26.07.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

01.08.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить позовні вимоги задовольнити.

02.08.2024 від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України правом на подання пояснень щодо позову не скористалось.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 77 від 02.06.2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022 на виконання мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13т ОСОБА_1 02.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (арк.справи 14) .

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 242 від 30.03.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у період з 05.07.2022 по 29.08.2022 року та з 16.09.2022 по 03.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України с.Різниківка, с.Роздолівка, с.Переїзне Бахмутського району Донецької області (арк.справи 18).

Під час проходження військової служби з 04.10.2022 по 19.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, а саме в/ч НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , КНП Тернопільська обласна клінічна лікарня м. Тернопіль.

З 20.10.2022 по 15.11.2022 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в смт Скала-Подільська Чортківського району Тернопільської області.

З 16.11.2022 по 08.12.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме КНП Тернопільська обласна клінічна лікарня м. Тернопіль.

З 09.12.2022 по 07.01.2023 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в смт Скала-Подільська Чортківського району Тернопільської області.

З 08.01.2023 по 23.01.2023 позивач проходив огляд у військово-лікарській комісії у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 .

З 24.01.2023 по 25.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня м. Чернівці.

З 26.01.2023 по 29.01.2023 позивач виконував обов`язки військової служби у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

З 30.01.2023 по 28.03.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня м. Чернівці (арк.справи43-45).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 № 40, позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 на підставі підпункту 15 пункту 116 Положення № 1153/2008: якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення (арк.справи 15).

Цим же наказом визначено, що на час перебування у розпорядженні командира В/Ч НОМЕР_3 позивача залишено на всіх видах забезпечення та у списках особового складу В/Ч НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивача на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений діагноз: Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (арк.справи 21).

З 13.04.2023 по 14.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня м. Чернівці, що підтверджується довідками № 3223 від 27.04.2023, № 3586 від 10.05.2023, № 4198 від 30.05.2023 (арк.справи 49-51).

Під час його перебування на лікуванні позаштатною ВЛК ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня було видане свідоцтво про хворобу №274/94 від 07.11.2023, затверджене 16-ою регіональною ВЛК 05.02.2024, згідно із яким сержанта ОСОБА_1 на підставі статті 17а графи ІІ Розладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Постановою ВЛК був встановлений наступний діагноз: Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді тривожно-депресивної симптоматики та стійкої інсомнії. Хронічний безкам`яний холецистит, без порушення функції. Хронічний гастродуоденіт, нестійка ремісія без порушення вгодованості. Хронічний панкреатит, фаза ремісії без порушення функції підшлункової залози. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (арк.справи 19).

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2024 позивача визнано таким, що прибув з комунального некомерційоного підприємства Чернівецька обласна психіатрична лікарня та приступив до виконання службових обов`язків, у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для подальшого проходження служби (арк.справи 16).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 №60 ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 по особовому складу від 27 лютого 2024 року №19-РС звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я. Виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що під час перебування на лікуванні, позивач 10.10.2023 звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про отримання виплати щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена дорученням Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з у зв`язку з безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації та відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль).

Однак, військовою частиною НОМЕР_1 рапорт не був задоволений з огляду на те, що діагноз позивача не підпадає під підстави визначені абз. 7 п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з. Відсутні медичні документи, які свідчили б, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач отримував пов`язані із захистом Батьківщини травми, захворювання нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інші захворювання органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують 1 проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопрогезування, трансплантації органів (арк.справи 28).

Матеріалами справи встановлено, що представником позивача 27.10.2023, 13.03.2024 та 03.04.2024 подавались адвокатські запити Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, зокрема щодо розміру виплати грошового забезпечення позивачу (арк.справи 30-33).

Листом військової частини НОМЕР_1 №1495/940нт, повідомлено позивача про те, що наказом №93агд від 13.04.2024 призначено службове розслідування. Результати службового розслідування, оформлено актом за вих. №52 від 09.05.2024.

Так, згідно акту службового розслідування за вих. №52 від 09.05.2024, позивач з 02.06.2022 по 31.05.2023 отримував грошове забезпечення в повному обсязі, а саме:

з 02.06.2022 по 03.10.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 100000 грн та 30000 грн;

з 04.10.2022 по 19.10.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 20.10.2022 по 15.11.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 16.11.2022 по 08.12.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 09.12.2022 по 07.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 08.01.2023 по 25.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 26.01.2023 по 29.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 30.01.2023 по 01.02.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн;

з 02.02.2023 по 28.03.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260; перебував на стаціонарному лікуванні.

з 29.03.2023 по 12.04.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260;

з 13.04.2023 по 31.05.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260.

З 01.06.2023 виплата позивачу грошового забезпечення була припинена на підставі норм абзацу першого частини 11 статті 10-1 Закону України від 20.02.1991 року № 2011-XII: Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні), абзацу другого пункту 9 розділу І Порядку № 260: Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідач вказує, що виплата на підставі абзацу 7 п. 1-1 Постанови № 168, а саме грошового забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження, а після перебування у розпорядженні понад два місяці - окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень) - не здійснювалась із огляду на те, що сержант ОСОБА_1 не отримував поранень (контузій, травм, каліцтв), а мав інше захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

Вважаючи що відповідачем протиправно не виплачувалось грошове забезпечення за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша статті 9 Закону №2011-XII).

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі Порядок МОУ № 260).

Розділом XXVIII вказаного Порядку МОУ №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Таким чином, військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 (далі Постанова КМУ №168), пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Суд приймає до уваги, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції:

Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.

Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції:

Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.

Разом з цим, абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану від 28.06.2023 №3161-IX (далі - Закон № 3161-ІХ), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон. Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.

Отже, абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.

З системного аналізу наведених норм слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:

до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

з 01.06.2023 по 30.07.2023 відповідно до положень Постанови КМУ № 168 у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень;

з 31.07.2023 (день набрання чинності абзацу 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ) у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що з 01.06.2023 військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом двох місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн за таких умов, а саме: 1) у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; 2) визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; 3) зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.

Як вже зазначено судом вище, у зв`язку із тривалим лікування, 09.02.2023 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 . Згідно із довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивача на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений наступний діагноз: Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. (арк.справи 21)

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що довідкою військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивачу проведено медичний огляд та на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах, у зв`язку з наявністю захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами у період з 09.02.2023 по 14.02.2024 позивач перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_3 понад два місяці.

Таким чином, аналізуючи наведені встановлені вище судом обставини та приписи чинного законодавства України у їх сукупності, з урахуванням того, що вище дослідженими доказами підтверджені факти отримання позивачем захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, визнанням його ВЛК обмежено придатним до військової служби, перебування у розпорядженні командира понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні, яке мало місце у період з 09.02.2023 по 14.02.2024, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 та Законом №3161-ІХ за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.

Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 розділу ХХІV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 7 розділу ХХІV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Враховуючи вищезазначене слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Крім того, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, при цьому, згідно частини четвертої статті 9 вказаного закону, Міністру оборони України надано повноваження щодо визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою № 704 та Порядком № 260 встановлено лише граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищувати місячного грошового забезпечення; право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.

Отже, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.

Як слідує з матеріалів справи, 10.10.2023 позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про отримання виплати щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

За результатами розгляду рапорту від 10.10.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 14.10.2023 було відмовлено у його задоволенні та залишено без реалізації, з огляду на те, що діагноз позивача під не підпадає під підстави визначені абзацом 7 пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з, оскільки відсутні медичні документи, які свідчили б, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач отримував пов`язані із захистом Батьківщини травми, захворювання нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інші захворювання органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують 1 проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопрогезування, трансплантації органів (арк.справи 28).

01.02.2023 року Міністром оборони України прийнято окреме доручення №2683/з, відповідно до пункту 6 якого матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

- поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.

Суд зазначає, що станом на 10.10.2023 підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір були визначені лише окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683/з. Вказаним дорученням передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності підстав, передбачених у пункті 6 вказаного Доручення.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься довідка ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, згідно з якою позивача на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений діагноз: Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Враховуючи те, що позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка пов`язані із захистом Батьківщини, позивач має право на надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.

Отже, позиція відповідача з наведеного питання не відповідає фактичним обставинам справи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що нарахуванню і безпосередній виплаті позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передує прийняття відповідного наказу в порядку передбаченому пунктом 1-2 Постанови КМУ №168.

Тому, слід визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказів про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та про виплату грошового забезпечення за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.

У зв`язку з чим, слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та про виплату грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Згідно із частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За положенням частини 3 статті 122 КАС України, при цьому, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 викладено правовий висновок, відповідно до якого положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Водночас, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Матеріалами справи встановлено, що представник позивача 27.10.2023, 13.03.2024 та 03.04.2024 звертався із адвокатськими запитами до Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, зокрема щодо розміру виплати грошового забезпечення позивачу.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 №1495/940нт відповідач повідомив про результати розгляду адвокатського запиту та надав акт службового розслідування, у якому вказаний розрахунок нарахованого грошового забезпечення позивачу.

Отже, тримісячний строк звернення до суду слід рахувати з 09.05.2024.

Звернувшись 09.07.2024 із позовною заявою до суду, позивач строк звернення до суду не пропустив, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказу про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказу про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану від 28.06.2023 №3161-IX, за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 );

третя особа:

- Міністерство оборони України (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168 ) .

Головуючий суддя Мірінович У.А.