Справа № 320/42052/23
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство «Будпостач» (далі - позивач) із позовом до Волинської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач, апелянт), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці від 06.06.2023 №UA205030/2023/0000128/2 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при митному оформленні товару за митною декларацією №23UA54U6, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту).; на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України , підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей; водночас, на думку позивача, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 та 05.09.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку письмового провадження.

06.08.2024 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого наполягає на залишенні без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, Приватне підприємство «Будпостач» (місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9Е, кім. 314, ідентифікаційний код 24267110) зареєстровано в якості юридичної особи 07.03.1996, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зроблено запис №1 067 120 0000 000680 від 27.09.2004.

21.01.2021 між позивачем (далі - покупець) та компанією SKYWORTH ELECTRIC CO., LTD (Китай) (далі - продавець) було укладено контракт № 1333 відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець купує товари (холодильники, морозильні камери, машини пральні, приладдя, запасні частини до них) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

20.09.2022 для організації перевезення товару позивач уклав з СМА CGM S.A. (далі- перевізник) договір № 20/09/22.

21.10.2022 для організації перевезення товару позивач уклав з ТОВ «ОЛИМП А.С.» договір №211022.

01.12.2022 продавець виписав позивачу прайс-лист щодо ціни імпортованих товарів.

21.12.2022 на підставі контракту № 1333 позивач платіжним дорученням № 865 перерахував продавцю кошти, як передоплату за товар, в розмірі 15 087,60 доларів США.

08.03.2023 на підставі контракту № 1333 позивач платіжною інструкцією № 174 перерахував продавцю кошти, як оплату за товар, в розмірі 60 350,40 доларів США.

06.04.2023 продавець виписав позивачу комерційний інвойс № SR-2212006-E (див. додаток 8) на загальну суму 75 438,00 доларів США (по моделям пральних машин GWS-FN610IW (254 шт.) загальна вартість склала 24 892,00 доларів США).

06.04.2023 продавець передав товари у трьох контейнерах №№ CMAU6246697, CMAU795139, ECMU9944077 перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № NJZC031130.

20.04.2023 на товари вказані в комерційному інвойсі був виписаний сертифікат походження № 23С3201С0782/00364.

15.05.2023 позивач підготував специфікацію № 3 (див. додаток 15) по товарам які завозились в контейнері CMAU795139по моделям пральних машин GWS-FN610IW(254 шт.).

22.05.2023 перевізник виписав позивачу для оплати транспортних витрат рахунок №UFIM0124409.

24.05.2023 експедитор виписав позивачу для оплату транспортних витрат рахунок №СФ-000744.

24.05.2023 перевізник виписав довідку про транспортні витрати № 26/02, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 5 918,10 доларів США.

24.05.2023 експедитор виписав довідку про транспортні витрати № 744, згідно з якою витрати за межами митної території України щодо оформлення документів в п. Гданськ, Польща:

по контейнеру ECMU9944077 складають 6 513,72 грн;

по контейнеру CMAU795139 складають 6 513,72 грн;

по контейнеру CMAU6246697 складають 6 513,72 грн.

30.05.2023 позивач підготував калькуляцію транспортних витрат, відповідно до якої транспортні витрати на перевезення вантажу по контейнеру CMAU795139, за територією України склали 24 000, 00 грн.

30.05.2023 позивач виписав довідку на транспортні витрати, згідно з якою розмір транспортних витрат за територією України становить 24 000,00 грн.

Відповідно до відомостей CMR від 30.05.2023 № 5139 товари були доставлені до відповідача.

30.05.2023 позивач подав відповідачу митну декларацію № 23UA54U6 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму згідно специфікації 24 892,00 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №23UA54U6 декларант додав передбачені статтею 53 Митного кодексу України документи, які вказані у графі 44 митної декларації та у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2023/000334), виписаної відповідачем, а саме:

- контракт від 21.01.2021 № 1333 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього;

- договір від 20.09.2022 № 20/09/22 для організації перевезення товару;

- договір від 21.10.2022 № 211022 для організації перевезення товару;

- прайс-лист від 01.12.2022 щодо ціни імпортованих товарів;

- платіжне доручення від 21.12.2022 № 865 про оплату товару;

- експортну митну декларацію країни відправлення;

- коносамент від 06.04.2023 № NJZC031130;

- сертифікат про походження товару від 20.04.2023 № 23С3201С0782/00364;

- специфікацію від 15.05.2023 № 3 до комерційного інвойсу від 06.04.2023 №SR-2212006-E;

- рахунок від 22.05.2023 № UFIM0124409 для оплати наданих транспортних послуг;

- довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 26/02;

- рахунок-фактуру від 24.05.2023 № СФ-0000744 для оплати наданих транспортних послуг;

- довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 744;

- калькуляцію транспортних витрат від 30.05.2023;

- довідку на транспортні витрати від 30.05.2023;

- автотранспортну накладну (CMR) від 30.05.2023 № 5139.

04.06.2023 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 34502 (надалі повідомлення), у якому зобов`язав декларанта: «відповідно до статті 264 Митного кодексу України прошу надати оригінали документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів; відповідно до статті 53, 54 Митного кодексу України прошу надати документи для підтвердження заявленої митної вартості; відповідно до статті 69 Митного кодексу України прошу надати документи, що підтверджують класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД; відповідно до статті 53, 54 Митного кодексу України прошу надати документи, що підтверджують країну походження товару».

06.06.2023, у відповідь на повідомлення, позивач направив до митного органу лист, яким незважаючи на протиправність витребування додаткових документів, додатково надав відповідачу:

- цінову інформацію з алібаби (сайт);

- оплату транспортних витрат - платіжне доручення №91 від 25.05.20234

- оплату за оформлення документів за межами України - платіжне доручення № від 24.05.2023.

06.06.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2023/0000128/2, яким визначено митну вартість товару на рівні 141,63 дол. США за одиницю.

06.06.2023 відповідач виписав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2023/000334.

07.06.2023 з урахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією № 23UA78U5, по якій (графа 47 декларації) було надмірно сплачено митні платежі: мито в розмірі 15 130,07 грн, ПДВ в розмірі 63 546,29 грн, а всього 78 676,36 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пунктів 23, 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтями 49, 50 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 51 МК України).

Згідно частин 1 - 3 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 - 2 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 "Резервний метод" МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 - 3 статті 54 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1, 2 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення, було подано пакет документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України, а саме: контракт від 21.01.2021 № 1333 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього; договір від 20.09.2022 № 20/09/22 для організації перевезення товару; договір від 21.10.2022 № 211022 для організації перевезення товару; прайс лист від 01.12.2022 щодо ціни імпортованих товарів; платіжне доручення від 21.12.2022 № 865 про оплату товару; експортну митну декларацію країни відправлення; коносамент від 06.04.2023 № NJZC031130; сертифікат про походження товару від 20.04.2023 № 23С3201С0782/00364; специфікацію від 15.05.2023 № 3 до комерційного інвойсу від 06.04.2023 №SR-2212006-E; рахунок від 22.05.2023 № UFIM0124409 для оплати наданих транспортних послуг; довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 26/02; рахунок-фактуру від 24.05.2023 № СФ-0000744 для оплати наданих транспортних послуг; довідку про транспортні витрати від 24.05.2023 № 744; калькуляцію транспортних витрат від 30.05.2023; довідку на транспортні витрати від 30.05.2023; автотранспортну накладну (CMR) від 30.05.2023 № 5139.

Вказані документи, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей.

04.06.2023 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 34502 (надалі повідомлення), у якому зобов`язав декларанта: «відповідно до статті 264 Митного кодексу України прошу надати оригінали документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів; відповідно до статті 53, 54 Митного кодексу України прошу надати документи для підтвердження заявленої митної вартості; відповідно до статті 69 Митного кодексу України прошу надати документи, що підтверджують класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД; відповідно до статті 53, 54 Митного кодексу України прошу надати документи, що підтверджують країну походження товару» (а.с.53).

06.06.2023, у відповідь на повідомлення, позивач направив до митного органу лист, яким незважаючи на протиправність витребування додаткових документів, додатково надав відповідачу:

- цінову інформацію з алібаби (сайт);

- оплату транспортних витрат - платіжне доручення №91 від 25.05.20234

- оплату за оформлення документів за межами України - платіжне доручення № від 24.05.2023.

06.06.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2023/0000128/2, яким визначено митну вартість товару на рівні 141,63 дол. США за одиницю.

Разом з тим, мотивів щодо відхилення поданих 06.06.2023 позивачем документів на вимогу відповідача від 04.06.2023, оскаржуване рішення коригування митної вартості товарів №UA205030/2023/0000128/2 не містить.

Зі змісту вимоги відповідача про надання оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів вбачається, що чіткого переліку, які саме документи витребовує відповідач не зазначено.

Вимоги апелянта щодо надання документів для підтвердження заявленої митної вартості позивач виконав шляхом надання 04.06.2023 документів про оплату транспортних витрат (платіжне доручення №91 від 25.05.2023); оплату за оформлення документів за межами України (платіжне доручення № від 24.05.2023).

Разом з тим, наданий позивачам до митної декларації №23UA54U6 сертифікат про походження товару від 20.04.2023 № 23С3201С0782/00364 містить інформацію про класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД та країну походження товару.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначив, що у наданих до митного оформлення рахунку-фактурі від 21.01.2021, комерційній пропозиції від 06.04.2023 містяться ознаки цифрового копіювання печатки продавця; товарно-транспортна накладна від 30.05.2023 не містить печаток та підписів відправника товарів; дата наданих платіжних доручень передує даті інвойсу.

Однак, колегія суддів враховує, що дані зауваження у електронному повідомленні № 34502 від 04.06.2023 відповідач не зазначав, відповідно позивача було позбавлено можливості надати пояснення з цього приводу та, за умови наявності такого недоліку, виправити його у межах наданих строків для подачі документів.

Крім того, доводи апелянта про ознаки цифрового копіювання печатки продавця у рахунку-фактурі від 21.01.2021 №SR-2212006-E, належними та допустимими доказами у розумінні статті 74 КАС України не підтвердженні.

При цьому, судом враховано, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Висновок про підробку документу може бути одержаний лише за результатами проведення відповідної експертизи.

Натомість відповідного експертного висновку апелянтом не надано.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, адміністративне провадження №К/9901/18588/18.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою статті 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Надаючи оцінку твердженням апелянта про спрацювання системи АСАУР, що передбачало необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару колегія суддів враховує наступне.

Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року № 1011.

При обробці митної декларації позивача відбулось спрацювання наступних профілів ризику: 101-1, 103-1, 105-2, 107-3.

- 105-2 - «Контроль правильності визначення митної вартості товарів», де у повідомленні зазначалося: це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік, тому необхідно здійснити перевірку правильності визначення митної вартості товару; здійснити перевірку правильності класифікації товару; перевірити задекларовані документи, що підтверджують походження».

Як уже встановлено судом апеляційної інстанції документи, на підтвердження запитуваної інформації надано позивачем 04.06.2023, а саме: документи про оплату транспортних витрат (платіжне доручення №91 від 25.05.2023); оплату за оформлення документів за межами України (платіжне доручення № від 24.05.2023); сертифікат про походження товару від 20.04.2023 № 23С3201С0782/00364.

Вищенаведене свідчить про виконання вимог контролюючого органу для спростування профілів ризику 105-2.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.