Справа № 240/4812/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 вересня 2024 рокуСправа №240/4812/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

23.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 року по день зарахування коштів на рахунок Позивача на підставі прийнятого рішення суду по справі№160/8129/22;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період проходження військової служби V військовій частині НОМЕР_2 з 24.06.2017 року по 03.04.2020 року, та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 року по день зарахування коштів на рахунок Позивача на підставі прийнятого рішення суду по справі №160/8129/22.

В обґрунтування позовних вимог позивачем заявлено наступне. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.04.2020 року № 264 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. При звільненні з військової служби з позивачем не проведено повного розрахунку з грошового забезпечення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/8129/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачеві не отримані суми грошового забезпечення. На виконання рішення суду остаточний розрахунок відповідачем було проведено лише 15.09.2022 року. Отже, починаючи з 15.09.2022 року виникло право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. З врахуванням викладеного, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.

29 квітня 2024 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про повернення позову у справі № 240/4812/23.

Ухвалу від 29.04.2024 року отримано позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд», про що свідчить довідка наявна у матеріалах справи.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року в адміністративній справі № 240/4840/24 про повернення позову у справі скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

25.06.2024 року адміністративна справа №240/4840/24 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та 25.06.2024 року за результатами автоматизованого розподілу справ передана судді О.С. Рябчук для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні та витребувано докази у відповідача.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

19.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує, вказує, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, а з прийняттям судових рішень, положення статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що регулюється матеріальними нормами трудового права. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи позивача та відповідача в обгрунтування своїх правових позиції суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ч.ч. 6, 9 ст. 80 КАС України унормовано, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Частинами 8, 9 ст. 79 КАС України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Спірні правовідносини виникли з підстав правомірності відмови Військової частина НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток та компенсації втрати частини доходів за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні..

З огляду на викладене, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, суд дійшов висновку про необхідність витребувати від військової частини НОМЕР_2 довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , обчислену у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Враховуючи викладене, а також з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, суд вважає необхідним витребувати від Військової частини НОМЕР_3 наведену вище інформацію.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 79, 80, 241, 248, 256, 370 України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Витребувати від військової частини НОМЕР_2 довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , обчислену у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

З метою надання додаткового часу на виконання вимог ухвали суду зупинити провадження у справі.

Суд зазначає, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ст. 370 КАС України,судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в частині зупинення провадження може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук