Справа № 520/37484/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 р.Справа № 520/37484/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 29.04.24 по справі № 520/37484/23

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 13.12.2023 р. №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення контролюючого органу від 13.12.2023 р. №1 є протиправним та таким, що порушує права позивача як таке, що прийняте на підставі помилкових висновків відповідача. Зазначені обставини зумовили звернення до суду з позовом у цій справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 року у задоволенні адміністративного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що позиція суду, викладена в оскаржуваному рішенні, свідчить про ігнорування судом необхідності з`ясування в повній мірі обставин, які мають значення для справи, а також дослідження та надання належної правової оцінки доказам та доводам позивача у справі, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо суті спірних правовідносин, а також судом в рішенні було вказано неправдиві данні, а саме, що розглядалося виплата Регіонального відділення за рішенням суду №200/9880/21.

Позивач наголосив, що під час розгляду справи в судових засіданнях не розглядалася виплата Регіонального відділення на користь ОСОБА_1 по справі №200/9880/21. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. у справі №200/9880/21 було стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях середній заробіток за час затримки виконання рішення, за період з 17.02.2021 по дату видання Наказу про поновлення на роботі, а саме по 27.05.2021 в сумі 188 072.28 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

20.03.2023р. з розрахункового рахунку Регіонального відділення було проведено безспірне списання коштів через державного виконавця, у зв`язку з тим, що боржник - державний орган, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем виступає Державна казначейська служба України, відповідно до виконавчих листів Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2023р. по справі №200/9880/21.

Відповідно до Повідомлення головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 22.03.2023р. №07-11/1354 щодо безспірного списання коштів, з рахунку Регіонального відділення було стягнуто 151 398,18 грн - середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення на рахунок ОСОБА_1 (платіжна інструкція від 20.03.2023р. №29); 2821,09 грн - військового збору з середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення на рахунок Державного бюджету (платіжна інструкція від 20.03.2023р. №28); 33 853,01 грн - податку на доходи фізичних осіб з середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення на рахунок Держаного бюджету (платіжна інструкція від 20.03.2023р. №27).

Згідно відомостей на сторінці 63 акту перевірки призначення платежу вказане ГУДПС у Харківській області не відповідає дійсності, а точніше, призначення платежу вказане в акті перевірки не відповідає призначенню платежу яке вказано в платіжній інструкції. А саме, платіж проведений 21.03.2023р. призначення платежу: 6611010;2111; Стягн. серед, зароб. плати, по справі №200/9880/21». Проте, відповідно до платіжної інструкції від 20.03.2023р. №29, призначення платежу: «66111010;2800;Стягнення середнього заробітку за час затримки зг. Вик.листа ДОАС, від 16.02.2023р. по спр№200/9880/21 на кор. ОСОБА_1 ».

Позивач вважає, що наведене свідчить про те, що посадові особи ГУ ДПС у Харківській області навмисно замінили призначення платежу платіжної інструкції та додали такі слова: «Стягнення середньої заробітної плати», а також змінили КЕКВ з якого проводилася оплата відповідно до платіжної інструкції КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», а в акті перевірки вказано КЕКВ 2111 «Заробітна плата».

Також, позивач звернув увагу, що на ст. 63 акту перевірки ГУ ДПС у Харківській області вказано: «Враховуючи вищенаведене на порушення частини другої статті 7 Закону України від 8 липня 2010 року N? 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» управлінням занижено та не визначено, як базу нарахування єдиного внеску за ставкою 22% нараховано та виплачено суму доходу сплаченого за рішенням суду працівнику за трудовими спорами на суму 188072,28 грн. (за період з 17.02.2021року по 27.05.2021року), а саме : за лютий 2021 - 22796,64 грн., березень 2021 - 58891,32 грн., квітень, 2021 - 56991,60 грн., травень 2021 - 49392, 72 грн.»

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. у справі №200/9880/21 було стягнуто з Регіонального відділення середній заробіток за час затримки виконання судового рішення сума 188072,28 грн, без зазначення щомісячного розрахунку.

На офіційному сайті ГУ ДПС у Харківській області розміщено публікацію «Чи є базою нарахування ЄВ суми заробітної плати, стягнуті державною виконавчою службою за рішенням суду на користь працівника за час вимушеного прогулу згідно з виконавчим листом?» за посиланням: https://kh.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/671016.html, в якому надано роз`яснення, що суми заробітної плати, стягнуті державною виконавчою службою за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою нарахування єдиного внеску.

Листом від 08.12.2023р. № 15994/5/99-00-24-03-01-05 Державна податкова служба України надало роз`яснення щодо нарахування єдиного внеску на суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, а саме повідомило що: «Сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, то сума такого середнього заробітку не є базою нарахування єдиного внеску, незалежно від того чи поновлений працівник на роботі чи ні, та незалежно від того, чи виконано таке рішення роботодавцем самостійно або в примусовому порядку.»

Правомірність дій позивача підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах: колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2022р. у справі № 461/1303/19 (61-17899св20), Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019р. у справі №522/13736/15 (61-25545сво18) та постанові Великої палати Верховного суду від 30.01.2019р. у справі № 910/4518/16 (12-301гс18), а також було підтверджено Державною податковою службою України у роз`ясненні від 08.12.2023р. № 15994/5/99-00-24-03-01-05.

Таким чином, на думку позивача, з наведеного вище вбачається, що Регіональне відділення не порушувало чинне законодавство України та рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 13.12.2023р. №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях, за результатами якої складено акт від 15.11.2023 № 34664/20-40-07-07-05/43023403.

Під час розгляду справи встановлено, що контролюючим органом за результатами розгляду заперечення позивача від 23.11.2023 № 18-07-1824ВС (вх. ГУ ДПС області від 27.11.2023 № 64527/5/СЕВ) на акт від 15.11.2023 № 34664/20-40-07-07-05/43023403 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях, код за , висновки акту в частині порушень викладено в такій редакції:

- пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України № 4 від 13.01.2015р. «Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» зі змінами та доповненнями податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) та відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма № 4-ДФ) надано з недостовірними даними: у Податкових розрахунках 1-2 квартал 2023року не відображались виплати фізичним особам-підприємцям; звіт за 2 квартал 2019 року по строку надання 09.08.2019 року надано 03.10.2023 року;

- статті 6, пункту 2 статті 9 Закону України від 08.07.2010р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до донарахувань єдиного внеску за перевіряємий період;

- пункт 1 частини другої статті 6, частина друга статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI занижено суму нарахованого єдиного внеску при виплаті доходу 21.03.2023 року ОСОБА_1 за лютий 2021 5015,26 грн, березень 2021 12956,09 грн, квітень 2021 12538,15 грн, травень 2021 10866,40 гривень. Всього донараховано єдиного внеску на загальну суму 41375,90 гривень;

- пункт 1 частини другої статті 6, абзац перший пункту 1 частини першої статті 7, частина п`ята, частина тринадцята статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме: донарахування платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 197233,04 грн, у тому числі за періоди: лютий 2020 року у сумі 10480,66 грн, березень 2020 року у сумі 592,03 грн, червень 2020 року у сумі 3,31 грн, липень 2020 року у сумі 24276,31 грн, серпень 2020 року у сумі 3393,24 грн, вересень 2020 року у сумі 553,48 грн, жовтень 2020 року у сумі 36823,27 грн, листопад 2020 року у сумі 26229,55 грн, грудень 2020 року у сумі 12558,16 грн, січень 2021 року у сумі 2947,72 грн, лютий 2021 року 18826,11 грн, березень 2021 року 108,53 грн, квітень 2021 року у сумі 9357,06 грн, травень 2021 року у сумі 10908,67 грн, червень 2021 року у сумі 24536,84 грн, липень 2021 року у сумі 15500,73 грн, серпень 2021 року у сумі 137,37 гривень.

Зі змісту акту перевірки та поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, що під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу було виявлено, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача перевіряючими використано дані первинних документів, відповідно до яких обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок.

У зв`язку з виконанням приписів про усунення виявлених порушень Головним управлінням Держпраці у Харківській області та виконанням рішень судів позивачем здійснено донарахування виплат, на які відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI нараховується єдиний внесок, на загальну суму 900217,61 грн та єдиного внеску на загальну суму 197233,04 грн за період з січня 2011 року по травень 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, посадовими особами контролюючих органів викладено висновок стосовно того, що на порушення п.1 ч.2 ст. 6, ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI позивачем занижено та не визначено, як базу нарахування єдиного внеску за ставкою 22% нараховані та виплачені суми доходів, сплачені за рішенням суду працівнику за трудовими спорами на загальну суму 188072,28 грн за період з 17.02.2021 по 27.05.2021, а саме: за лютий 2021 22796,64 грн, березень 2021 58891,32 грн, квітень 2021 56991,60 грн, травень 2021 49392,72 гривень. Внаслідок чого не нараховано єдиного внеску по фізичній особі ОСОБА_1 на загальну суму 41375,90 грн, а саме: за лютий 2021 5015,26 грн, березень 2021 12956,09 грн, квітень 2021 12538,15 грн, травень 2021 10866,40 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом було прийнято рішення від 13.12.2023 року №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску відповідно до ч.1 п.2 ст. 6, ч.1 ст. 7, ч.5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про застосування штрафних санкцій у розмірі 98616,52 грн.

На думку позивача зазначене рішення є протиправним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що доводи позивача про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску не знайшли свого підтвердження.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

У частині 2 статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено функції контролюючих органів, зокрема: контролюючі органи виконують, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (пункт 19-1.1.1); контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками ЄСВ передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (пункт 19-1.1.2); забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників ЄСВ, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням (пункт 19-1.1.8); формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб платників податків, Єдиний банк даних про платників податків юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи (пункт 19-1.1.9); забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів (пункт 19-1.1.10); здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум ЄСВ та інших платежів (пункт 19-1.1.22).

Суспільні відносини з приводу справляння ЄСВ регламентовані, насамперед, приписами Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі за текстом - Закон № 2464-VI).

Згідно зі статтею 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок; основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з частинами 1, 2 статті 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

За змістом частин 5, 7 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно частин 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 5 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями (далі Закон № 996), бухгалтерський облік процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Закону № 996 відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

У статті 9 Закону № 996 зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.

Під час розгляду справи встановлено, що контролюючим органом за результатами розгляду заперечення позивача від 23.11.2023 № 18-07-1824ВС (вх. ГУ ДПС області від 27.11.2023 № 64527/5/СЕВ) на акт від 15.11.2023 № 34664/20-40-07-07-05/43023403 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях, код за , висновки акту в частині порушень викладено в такій редакції:

- пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України № 4 від 13.01.2015р. «Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» зі змінами та доповненнями податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) та відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма № 4-ДФ) надано з недостовірними даними: у Податкових розрахунках 1-2 квартал 2023року не відображались виплати фізичним особам-підприємцям; звіт за 2 квартал 2019 року по строку надання 09.08.2019 року надано 03.10.2023 року;

- статті 6, пункту 2 статті 9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до донарахувань єдиного внеску за перевіряємий період;

- пункт 1 частини другої статті 6, частина друга статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI занижено суму нарахованого єдиного внеску при виплаті доходу 21.03.2023 року ОСОБА_1 за лютий 2021 5015,26 грн, березень 2021 12956,09 грн, квітень 2021 12538,15 грн, травень 2021 10866,40 гривень. Всього донараховано єдиного внеску на загальну суму 41375,90 гривень;

- пункт 1 частини другої статті 6, абзац перший пункту 1 частини першої статті 7, частина п`ята, частина тринадцята статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме: донарахування платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 197233,04 грн, у тому числі за періоди: лютий 2020 року у сумі 10480,66 грн, березень 2020 року у сумі 592,03 грн, червень 2020 року у сумі 3,31 грн, липень 2020 року у сумі 24276,31 грн, серпень 2020 року у сумі 3393,24 грн, вересень 2020 року у сумі 553,48 грн, жовтень 2020 року у сумі 36823,27 грн, листопад 2020 року у сумі 26229,55 грн, грудень 2020 року у сумі 12558,16 грн, січень 2021 року у сумі 2947,72 грн, лютий 2021 року 18826,11 грн, березень 2021 року 108,53 грн, квітень 2021 року у сумі 9357,06 грн, травень 2021 року у сумі 10908,67 грн, червень 2021 року у сумі 24536,84 грн, липень 2021 року у сумі 15500,73 грн, серпень 2021 року у сумі 137,37 гривень.

Головним управлінням Держпраці у Харківській області винесено приписи про усунення виявлених порушень допущених в період з січня 2011 року по травень 2021 року при нарахуванні премії працівникам у відповідних відсотках до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років із розрахунку за фактично відпрацьований час та без урахування персональної надбавки, чим порушено пп.2.2. п.2 Постанови КМУ від 13.12.99 № 2288.

Крім того, нараховувались та виплачувались на користь працівників компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за кожен місяць, премій та компенсацій на виконання Рішень судів.

У зв`язку з виправленням помилок, допущених в попередніх звітних періодах, підприємством занижено базу нарахувань єдиного внеску на загальну суму 900217,61 грн за період з січня 2011 року по травень 2021 року, що призвело до заниження суми єдиного внеску, чим порушено вимоги ч.2 ст.6, ч. 1.1 ст.7 та ч.5 ст.8 розділу III Закону № 2464.

Відповідно до п. 5 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо сплати за приписами Головного управління Держпраці у Харківській області та за рішеннями суду, судом встановлено наступне.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях використано дані первинних документів, відповідно до яких обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок.

У зв`язку з виконанням приписів про усунення виявлених порушень Головним управлінням Держпраці у Харківській області та виконанням Рішень судів Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях здійснено донарахування виплат, на які відповідно до Закону № 2464 нараховується єдиний внесок, на загальну суму 900217,61 грн. та єдиного внеску на загальну суму 197233,04 грн за період з січня 2011 року по травень 2021 року.

Відповідно до поданої звітності з єдиного внеску, самостійно здійснено донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 1927233,04 грн, у тому числі за періоди: лютий 2020 року у сумі 10480,66 грн, березень 2020 року у сумі 592,03 грн, червень 2020 року у сумі 3,31 грн, липень 2020 року у сумі 24276,31 грн, серпень 2020 року у сумі 3393,24 грн, вересень 2020 року у сумі 553,48 грн, жовтень 2020 року у сумі 36823,27 грн, листопад 2020 року у сумі 26229,55 грн, грудень 2020 року у сумі 12558,16 грн, січень 2021 року у сумі 2947,72 грн, лютий 2021 року у сумі 18826,11 грн, березень 2021 року у сумі 108,53 грн, квітень 2021 року у сумі 9357,06 грн, травень 2021 року у сумі 10908,67 грн, червень 2021 року у сумі 14536,84 грн, липень 2021 року у сумі 15500,73 грн, серпень 2021 року у сумі 137,37 грн.

Згідно Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі № 200/9880/21 вирішено стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях середній заробіток за час затримки виконання рішення, за період з 17.02.2021 по дату видання Наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 , а саме по 27.05.2021 в сумі 188072,28 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Оплата за рішенням суду була здійснена через державного виконавця, яким в платіжній інструкції від 20 березня 2023 № 29 (#340864169) зазначено призначення платежу «6611010;2800; Стягнення середнього заробітку за час затримки зг. вик. Листа ДОАС від 16.02.2023 по справі № 200/9880/21 на кор. ОСОБА_1 ».

Тобто, згідно Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі № 200/9880/21 стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях середній заробіток за час затримки виконання рішення.

В Рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі № 200/9880/21 зазначено, що «як встановлено у рішенні суду від 16 лютого 2021 року № 200/10462/20-а, відповідно до довідки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях від 26 листопада 2020 року № 21-02-10359 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1899,72 гривень. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 188072,28 грн (1899,72 грн х 99 дні (період з 17.02.2021 по 27.05.2021 - день прийняття наказу відповідачем).

Колегія суддів зазначає, що виплачена за рішенням суду середня заробітна плата є об`єктом для нарахувань єдиного внеску, які проводяться в місяці її нарахування. При цьому, застосовуються ставки єдиного внеску, що діють на момент нарахування такої заробітної плати, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована (ч. 2 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Враховуючи вищенаведене, на порушення пункту 1 частини 2 статті 6, частини 2 статті 7 Закону № 2464-VI Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях занижено та не визначено, як базу нарахування єдиного внеску за ставкою 22% нараховані та виплачені суми доходів, сплачені за рішенням суду працівнику за трудовими спорами на загальну суму 188072,28 грн за період з 17.02.2021 по 27.05.2021, а саме: за лютий 2021 - 22796,64 грн, березень 2021 - 58891,32 грн, квітень 2021 - 56991,60 грн, травень 2021 - 49392,72 грн.

Внаслідок чого, не нараховано єдиного внеску по фізичній особі ОСОБА_1 на загальну суму 41375,90 грн, а саме: за лютий 2021 - 5015,26 грн, березень 2021 - 11956,09 грн, квітень 2021 - 12538,15 грн, травень 2021 - 10866,40 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України від 24 березня 1995 року №-08/95ВР «Про оплату праці», та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Водночас частиною сьомою ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1170 затверджено Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок, в якому не передбачено компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасним виконанням постанови суду.

Частиною другою статті 9 Закону № 2464-VI, встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні єдиного внеску передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція М 5).

До фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (підпункт 2.2.8 пункту 2.2 розділу II Інструкції № 5).

Пунктами 3, 5 частини 11 ст. 25 Закону № 2464 передбачено відповідальність, зокрема, за донарахування контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого ЄСВ у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого ЄСВ.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган при прийнятті оскаржуваного рішення від 13.12.2023 № 1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суд звертає увагу, що представником позивача під час розгляду справи не було надано до суду доказів на спростування існування вказаних порушень, але зазначено, що позивачем порушення податкового законодавства не допускались.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску не знайшли свого підтвердження.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 року по справі № 520/37484/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 по справі № 520/37484/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 18.09.2024 року