Справа № 634/584/24
Суддя: Зимовський О. С.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 634/584/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2024

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Зимовського О.С.,

за участі секретаря судового засідання Лісняк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відео конференції в сел. Сахновщина Харківської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Сахновщинського районного суду Харківської області з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №386594 від 27.05.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 27.05.2024 року він проводив практичну підготовку з керування транспортним засобом на автомобілі який має спеціальне обладнання для навчання «Hyundai Getz», номерний знак НОМЕР_1 ., близько 09 год. 30 хв. поблизу будинку за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 22, його зупинили патрульні УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції. В ході спілкування поліцейський роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_2 повідомив, що Позивач порушив вимоги ПДР, оскільки на даху його автомобіля не було встановлено рівностороннього трикутнику білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру "Н" чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони), який означає «Навчальний транспортний засіб», у зв`язку з чим Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8 500 грн. 00 коп., про що складено Постанову серії БАД № 386594 від 27.05.2024 року. Однак на переконання позивача, обставини викладені у спірній постанові не відповідають дійсності, тому він звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 13.06.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, шляхом направлення до суду телефонограми повідомив, що за його місцезнаходженням було вимкнено електроенергію, тому він не має можливості прийняти участь у відеоконференції.

Відповідно до ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Згідно ч.1 ст. 205 КУС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Раніше в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на правомірність винесення оскаржуваної постанови та здійснення працівником поліції повноважень у межах та у спосіб, що визначені ст.19 Конституції, законами та нормативно-правовими актами України, не спричинивши при цьому порушення прав позивача та норм чинного законодавства України. В направленому до суду відзиві на позовну заяву вказав, що 27.05.2024, о 09 год. 30 хв. на вулиці Шевченко, поблизу будинку № 22 було зупинено транспортний засіб Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого здійснював практичну підготовку осіб, що навчаються водінню, використовуючи транспортний засіб, який обладнаний з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України), а саме на навчальному транспортному засобі не було встановлено розпізнавального знаку «Навчальний транспортний засіб» (далі знак «Н», що визначений пунктом 30.3 к) ПДР України, таким чином водій транспортного засобу Hyundai Getz порушив пункт 24.8 ПДР України. Вищевказаний транспортний засіб було зупинено на підставі пункту третього частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор підійшовши до транспортного засобу, виявив, що на пасажирському сидінні перебував позивач. На підставі пункту другого частини першої статті 32 Закону, інспектором було висунуто вимогу до позивача про пред`явлення документів, що закріплені в пункті 2.1 ПДР України, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб . В подальшому, опитавши позивача щодо відсутності на транспортному засобі знаку «Н», за допомогою якого позивача навчає інших осіб водінню, позивач пояснив, що правова норма, щодо зміни літери «У» на літеру «Н» в розпізнавальному знаку, ще не набрала законної сили, так як відповідні зміни не були внесені в ПДР України. Позивачу було розтлумачено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.10.2023 № 1128 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху», було постановлено внести зміни до ПДР України, зокрема, в першому реченні пункту 24.8 слова «Учбовий транспортний засіб» замінити словами «Навчальний транспортний засіб», в підпункті «к» пункту 30.3 слова «Учбовий транспортний засіб» замінити словами «Навчальний транспортний засіб», а слова «літеру «У» чорного кольору» - словами «літеру «Н» чорного кольору». Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, у позивача, який навчає практичному водінню, на транспортному засобі повинен був встановлений розпізнавальний знак «Н». Інспектор, встановивши, що дана подія має склад адміністративного правопорушення, у відповідності до статті 278 КУпАП, розпочав підготовку до розгляду справи. Після завершення підготовки до розгляду справи, інспектор, керуючись статями 279, 280 КУпАП, розпочав відносно позивача розгляд справи про адміністративне правопорушення за статтею 127-3 КУпАП. Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права. В ході розгляду справи позивач жодних заяв чи клопотань не заявляв, пояснив, що про внесені зміни до ПДР України не знав. За результатом розгляду справи, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статті 127-3 КУпАП, тому була винесена постанова серії БАД № 386594. При винесенні цієї постанови, інспектор керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

У відповіді на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги до Департаменту Патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши дані суду докази, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом 27.05.2024 року постановою поліцейського роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Козиренко В.В. серії БАД №386594 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП.

Зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що позивач 27.05.2024 року о 09 год. 43 хв. за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 22, водій проводив практичну підготовку ОСОБА_3 , з використанням транспортного засобу обладнаного з порушенням вимог ПДР України, а саме на навчальному транспортному засобі не було встановлено двостороннього знаку на даху транспортного засобу (рівносторонній трикутник білого кольору вершиною до гори, каймою червоного кольору в який вписано літеру «Н» чорного кольору), а також відсутні знаки спереду і ззаду, чим порушив вимоги п.2.4.8 і п.30.3 «к» ПДР України. (а.с. 11)

В судовому засіданні було досліджено відеозапис на якому зафіксовано перебіг розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії БАД №386594 від 27.05.2024 року.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулює Закон України «Про дорожній рух».

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктами 24.8, 30.3 «к» ПДР передбачено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв. На відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру "Н" чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).

Відповідальність за порушення вимог п.24.8, п. 30.3К ПДР передбачена ст.127-3 КУпАП.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частинами 2, 4 ст.258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.1, ч.2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Пунктом 2 розділу III Інструкції визначено, що постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.127-3 КУпАП, поліцейськими підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту внутрішньої безпеки, за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч.1 cт.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Статтею 127-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами-підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів, особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, суб`єктами відповідальності за ст.127-3 КУпАП виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, а також фізичні особи-підприємці, які проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач має атестат спеціаліста серії АА №042218 від 22.10.2021 року, за напрямами підготовки водіїв: навчання керування транспортними засобами (а.с.18)

Отже, позивач не є посадовою особою і відповідно не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст.127-3 КУпАП.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів на підтвердження, з`ясування статусу позивача, як посадової особи закладу, що проводить підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, яка є суб`єктом відповідальності за ст.127 3 КУпАП.

Крім того, як свідчать відеозапис, наявний в матеріалах справи, поліцейським не виконано вимоги ст. 280 КУпАП щодо встановлення чи є водій посадовою особою закладу або фізичною собою-підприємцем, яка проводить підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Отже, відповідачем не доведено, що позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові.

Ураховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку щодо недоведеності представником відповідача під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.127 3 КУпАП.

За змістом п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не надані належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню шляхом скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №386594 від 27.05.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.127-3 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Разом з тим, розмір судового збору за подання позовної заяви про скасування постанови складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн.

За задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 605,60 грн. підлягає віднесенню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції.

Крім того, п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Судом встановлено, що позивачем при звернені до суду з даним позовом переплачено судовий збір в сумі 605,60 грн.

Отже, судовий збір в сумі 606, 60 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 243 - 245, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД № 386594 від 27.05.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 127 3 КУпАП, ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським роти № 5, батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Козиренко Віталієм Вікторовичем.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.127 3 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на корить ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплачений на підставі квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 04.06.2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19.09.2024 року.

Суддя