Справа № 740/2656/21
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/2656/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Черпака Ю.К, Штульман І.В.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29 серпня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху. Апелянту слід було подати до суду докази сплати судового збору у розмірі 2361,00 грн; зазначити повне найменування іншого учасника справи, його місцезнаходження; подати мотивоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року із зазначенням поважних, за позицією апелянта, підстав для поновлення такого строку.

Судом надано 10 днів для усунення недоліку з моменту отримання ухвали. Відповідачем отримано ухвалу суду в електронному кабінеті 03 вересня 2024 року.

09 вересня 2024 року на виконання вимог згаданої ухвали представником Військової частини НОМЕР_1 до суду подано заяву про поновлення строку на оскарження судового рішення, в якій останній просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року. Разом з тим, недоліки апеляційної скарги в частині надання доказів сплати судового збору у розмірі 2361,00 грн, апелянтом не усунуто.

В обґрунтування своїх доводів про поновлення строку на оскарження судового рішення апелянт посилається на те, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року його апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку із пропущенням строків усунення недоліків, а саме наданням фіскального чеку про надсилання апеляційної скарги без опису вкладення; при надсиланні апеляційної скарги сторонам, АТ «Укрпошта» було надано фіскальний чек без опису; на час відправки документів система електронного суду працювала некоректно; 28 серпня 2024 року апелянт направив копію апеляційної скарги сторонам.

Додатково зазначає, що заява про поновлення строку на апеляційне оскарження подавалась апелянтом 28 серпня 2024 року у зв`язку із перебуванням ТВО помічника командира з правової роботи у відпустці з 29 липня 2024 року по 26 серпня 2024 року.

Таким чином, доводи апелянта аналогічні його заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження від 29 серпня 2024 року, у задоволенні якої ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року відмовлено.

Разом з тим, надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції прийнято 15 квітня 2024 року, а з апеляційною скаргою відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції 29 серпня 2024 року.

З наведеного висновується пропущення апелянтом тридцятиденного строку звернення до суду із апеляційною скаргою.

Зважаючи на встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України строки оскарження судових рішень, та враховуючи той факт, що апелянт отримав оскаржуване рішення 16 квітня 2024 року о 15:30 (що підтверджується відомостями підсистеми «Електронний Суд»), останнім днем для подання апеляційної скарги є 17 травня 2024 року.

З відомостей наявних у Автоматизованій системі документообігу суду вбачається, що апелянт втретє реалізовує своє право на подання апеляційної скарги на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії повернуто апелянту разом із доданими до скарги матеріалами у зв`язку із ненаданням документу про сплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала у зв`язку із ненаданням доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів позивачу і третій особі листом з описом вкладення або через електронний кабінет відповідно до положень статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, апелянт мав чотири місяці для забезпечення сплати судового збору.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому у постанові від 21.11.2019 у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 10.09.2020 у справі № 815/6482/15.

Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.01.2021 у справі № 500/2544/19.

У свою чергу, сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.06.2021 у справі №320/2061/20.

Судова колегія звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19 підкреслила, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

До такого висновку прийшов Верховний Суд й у постанові від 22.05.2024 у справі №320/11906/22.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем втретє апеляційну скаргу було подано 29 серпня 2024 року, тобто більш ніж через чотири місяці з моменту отримання копії оскаржуваного рішення, через два тижні з моменту отримання ухвали про повернення вдруге поданої апеляційної скарги.

Водночас, будь-яких доказів, що підтверджують вчинення апелянтом активних дій, спрямованих на сплату судового збору протягом квітня-липня 2024 року, матеріали апеляційної скарги та поданої заяви не містять.

У свою чергу, як вже зазначалося вище, сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 у справі №826/25121/15, від 13.02.2020 у справі № 760/1904/17, від 05.01.2021 у справі № 500/2544/19, від 10.06.2021 у справі №320/2061/20.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, 29 серпня 2024 року апеляційну скаргу від імені Військової частини НОМЕР_1 подано представником ОСОБА_3 у порядку самопредставництва.

Наведене в свою чергу спростовує доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду з підстав перебування ТВО помічника командира з правової роботи ОСОБА_4 у відпустці з 29 липня 2024 року по 26 серпня 2024 року.

Разом з тим, дані аргументи про перебування ТВО помічника командира з правової роботи ОСОБА_4 у відпустці з 29 липня 2024 року по 26 серпня 2024 року та відсутність осіб, які уповноважені здійснювати представництво інтересів відповідача у судах не є поважною причиною пропуску строку на подання апеляційної скарги, оскільки така належить до суб`єктивних, а не об`єктивних причин, і свідчить про неналежну організацію роботи суб`єкта владних повноважень.

Крім того, апелянтом не було усунуто й інші недоліки апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі від 30 серпня 2024 року, а саме - не надано документ про сплату судового збору у розмірі 2361,00 грн, що підтверджується також відомостями Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Указана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 у справі № 620/4510/20.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повернути апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.