Справа № 120/11647/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 вересня 2024 р. Справа № 120/11647/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

03.09.2024 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (здана на пошту 30.08.2024) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття по суті рішення за наслідками розгляду позивача від 19.08.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (на особливий період) на підставі положень п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та зобов`язання відповідача розглянути вказану заяву позивача та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.08.2024 поштою позивач надіслав на адресу Могилів-Подільського РТЦК заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з мотивів необхідності постійного догляду за бабусею по материнській ліній ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю 1 Б групи. До заяви був доданий повний пакет документів, якими підтверджується право позивача на відстрочку. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, Могилів-Подільський РТЦК отримав заяву позивача 22.08.2024, однак на дату пред`явлення адміністративного позову рішення за наслідками її розгляду по суті не прийнято. Позивач вважає, що тим самим відповідач допускає неправомірну бездіяльність, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звертнутися до суду.

Ухвалою суду від 05.09.2024 залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову, яка надійшла до суду разом з позовною заявою, шляхом заборони Могилів-Подільському РТЦК та іншим компетентним особам вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією позивача відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" до набрання законної сили рішенням суду у відповідній справі.

Ухвалою суду від 06.09.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву, а позивачу триденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

16.09.2024 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла заява, в якій позивач в порядку забезпечення позову повторно просить суд заборонити Могилів-Подільському РТЦК та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з його мобілізацією відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" до набрання законної сили судоим рішенням у цій справі.

На підтримку поданої заяви позивач зазначає, що він має право на відстрочку під час мобілізації з підстав, передбачених п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки є єдиним працездатним утримувачем своєї хворої бабусі. Водночас, у разі якщо його буде призвано на військову службу, то він набуде нового юридичного статусу "військовослужбовця", що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду, якщо таке буде прийняте на користь позивача.

Крім того, позивач вказує на те, що у 2022 році його було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 19.08.2022. При цьому позивач наголошує, що за станом здоров`я він не може проходити військову службу, однак посадові особи Могилів-Подільського РТЦК систематично вручають йому повістки, зокрема востаннє повістку № 1611 від 21.08.2024, чим здійснюють на нього неправомірний тиск.

Відтак позивач стверджує, що з метою його убезпечення від можливих недобросовісних дій відповідача він змушений звертатися до суду з заявою про забезпечення позову до вирішення спору для створення передумов щодо реального та ефективного виконання рішення суду.

Частиною першою статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову можуть бути такі обставини:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, у питаннях забезпечення позову суд має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позовним вимогам та обставинам справи.

За наслідками розгляду поданої заяви з урахуванням наведених у ній доводів суд доходить висновку, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Звернувшись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник фактично лише вказує на дії, які можуть бути вчинені в майбутньому та які, на його думку, можуть ускладнити виконання рішення суду, однак не наводить жодних фактів на підтвердження того, що для прав або інтересів позивача у спірних правовідносинах існує реальна загроза, що відповідач чи треті особи умисно діють недобросовісно на шкоду таким права або інтересам і що ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, на захист яких буде подано адміністративний позов, є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення, дія чи бездіяльність є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із наведенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення (дії, бездіяльності) та порушення таким рішенням (діями, бездіяльністю) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заявником не наведено обґрунтованих підстав, які б вказували на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Так, як на ключову обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що він може бути мобілізований на військову службу та це становитиме небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також незворотньо змінить його правовий статус, після чого неможливо буде реалізувати право на відстрочку.

Втім, зазначені доводи заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. Ба більше, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі № 826/13306/18.

Крім того, суд враховує, що предметом оскарження за позовом ОСОБА_1 є бездіяльність Могилів-Подільського ТРЦК щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки. Тобто спір, який суд повинен вирішити у цій справі, взагалі не стосується дій відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, що свідчить про очевидну неузгодженість між позовними вимогами та заходами, які просить вжити позивач в порядку забезпечення позову.

Також з матеріалів справи не вбачається надання відмови у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації за заявою позивача, що, у свою чергу, не виключає задоволення такої заяви.

При цьому суд зазначає, що право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначено статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та реалізовується в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Зокрема, пунктом 63 Порядку № 560 передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Отже, до моменту прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про надання відстрочки особу не може бути направлено для проходження медичного огляду, що лише додатково спростовує твердження заявника про те, що його може бути призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період без розгляду по суті заяви від 19.08.2024 та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Ба більше, навіть у разі прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні відстрочки, це матиме наслідком направлення позивача на медичний огляд, а не, власне, сам призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд зауважує, що оцінку доводам позивача про наявність підстав для забезпечення поданого ним адміністративного позову вже надано в ухвалі від 05.09.2024, якою відповідне клопотання позивача залишено без задоволення.

У повторно поданій заяві про забезпечення позову позивач додатково посилається на те, що він визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час. Також позивач звертає увагу на незадовільний стан його здоров`я, який, як вважає позивач, звільняє його від проходження військової служби, але, не дивлячись на це, відповідач надсилає йому повістки з вимогою з`явитися до другого відділу Могилів-Подільського РТЦК.

В цьому контексті суд зазначає, що вказані обставини обмеженої придатності позивача до військової служби та щодо стану його здоров`я виходять за межі предмету спору у цій справі, який виник між сторонами у зв`язку з нерозглядом заяви позивача про надання йому відстрочки від мобілізації з підстав необхідності догляду за бабусею, яка є особою з інвалідністю 1 Б групи (п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Отже, такі обставини в принципі не можуть свідчити про необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову, оскільки взагалі не стосуються предмету спору.

Крім того, загальновідомим є той факт, що віднедавна, у зв`язку з внесенням змін до чинного законодавства, в Україні скасовано статус "обмежено придатний до військової служби" і з дня набрання чинності Законом № 3621-IX (04.05.2024) та протягом дев`яти місяців відповідні особи підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби та отримання нового статусу. Водночас визначення придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби є частиною уточнення його облікових даних. Для цього потрібно пройти медичний огляд та отримати рішення військово-лікарської комісії (ВЛК) з висновком про придатність чи непридатність до проходження військової служби за станом здоров`я.

Як видно з наданих позивачем документів, згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 19.08.2022, у серпні 2022 року позивача визнано обмежено придатним до військової служби у воєнний час.

Отже, на позивача поширюється вищезазначений, встановлений законом обов`язок щодо повторного проходження ВЛК з метою визначення його придатності/непридатності до військової служби. І саме ВЛК повинна надавати оцінку тим медичним документам про стан здоров`я позивача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову.

Також, якщо звернутися до повісток, оформлених на ім`я позивача та доданих до заяви про забезпечення позову, то з їх змісту можна побачити, що виклик позивача до Могилів-Подільського РТЦК здійснюється, зокрема, уточнення даних військово-облікових документів та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відтак суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач діє очевидно протиправно та з наміром незаконно мобілізувати позивача.

Таким чином, оскільки судом не встановлено достатніх фактичних та правових підстав для забезпечення позову, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, у задоволенні поданої заяви належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 18.09.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович