Справа № 570/1915/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 570/1915/24 пров. № А/857/20984/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І..

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

від позивача Протопович А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 липня 2024 року у справі № 570/1915/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, (головуючий суддя Таргоній М.В., м. Здолбунів, Рівненська область, проголошено 10:18:37, повне рішення складено 05 серпня 2024 року), -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2024 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1048146 від 01.12.2023, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обгрнутування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що спірною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення п 4.7 Правил дорожнього руху (далі ПДР), а саме перехід проїзної частини дороги у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу.

Наголошував на тому, що він є інвалідом ІІ групи по зору, та самостійно не може бачити та читати. Інспектор поліції не роз`яснив йому його права, зокрема права на правничу допомогу, не допоміг йому перейти проїжджу частину дороги, не надав копії постанови, вказав невірну адресу в постанові, у зв`язку з чим позивач не отримував жодних копій документів. Також стверджує, що порушення ПДР не вчиняв, більше того, вважає, що у разі потреби перейти проїжджу частину дороги працівники поліції повинні допомогти інваліду ІІ групи перейти дорогу, а не приймати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Рівненського районного суду від 22 квітня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення передано за підсудністю до Здолбунівського районного суду Рівненської області.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 липня 2024 року відмовлено у задоволенні позову з мотивів що такий пред`явлений до неналежного відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи скарги зводяться до покликань на те, що суд першої інстанції проігнорував приписи Кодексу адміністративного судочинства України та з власної ініціативи не залучив до розгляду справи належного відповідача, а відтак, на думку ОСОБА_1 , ухилився від розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи телефонограмою від 10.09.2024, а також шляхом направлення повістки-повідомлення його представнику на електронну пошту.

Відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції повідомлено про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення повістки-повідомлення в електронну пошту.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За змістом спірної постанови ЕНА №1048146 від 01.12.2023 громадянин ОСОБА_1 , 1980 року народження, о 12:43 01.12.2023 перейшов проїжджу частину дороги в АДРЕСА_1 у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу, чим порушив п. 4.7 ПДР. За вчинене ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Не погоджуючись із спірною постановою позивач звернувся до суду із позовом до Відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції колегія суддів враховує наступне.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ст.127 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції, тобто діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а тому у цьому випадку не діють окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах або проходить службу в такому органі та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Тому належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень в адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є саме відповідний орган Національної поліції, а не посадова особа, яка від імені цього органу винесла певну постанову.

Однак адміністративний позов позивачем заявлено до інспектора патрульної поліції області особисто, тобто до неналежного відповідача.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 43 КАС України визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

За приписами ч. 3 ст. 43 КАС здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи, що належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є саме відповідний орган Національної поліції, а не посадова особа, яка від імені цього органу винесла певну постанову, саме відповідний орган Національної поліції є належним відповідачем у цій справі, до якого мали бути звернуті позовні вимоги позивача.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 17 вересня 2020 року в справі № 742/2298/17, від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

Одним з основних принципів адміністративного судочинства відповідно до статті9 КАС України є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який полягає у тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта).

Частинами третьою та п`ятою ст. 48 КАС України встановлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Разом з тим, колегія суддів ураховує, що нормами КАС України апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежно відповідача) або скасовувати рішення суду та направляти справу для продовження розгляду судом першої інстанції.

Судом не надається оцінка доводам апелянта стосовно недоведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже враховуючи приведені обставини, відсутність у суду апеляційної інстанції компетенції на залучення належного відповідача до участі в справі на стадії апеляційного перегляду справи., рішення суду першої інстанції має бути скасовано та в задоволенні позовних вимог, звернутих до особи, яка не може відповідати за позовом, належить відмовити.

Апеляційним судом з`ясовано, що інтереси позивача в суді першої інстанції представляв, адвокат Протопович А.Р., відтак колегія суддів вважає, що останній об`єктивно міг знати про підставу для залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, а відтак міг передбачати процесуальні наслідки у випадку зволікання з поданням відповідної заяви.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції не порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 липня 2024 року у справі № 570/1915/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 18.09.24