Справа № 440/2423/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 р. Справа № 440/2423/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 (головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко) по справі № 440/2423/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Головного управління Національної поліції у Полтавській області № 313 від 12.02.2024 року «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким до інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №74 о/с від14.02.2024 «По особовому складу», яким згідно із п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 15 лютого 2024 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 лютого 2024 року по дату винесення судом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п. 1 наказу Головного управління Національної поліції у Полтавській області № 313 від 12.02.2024 року «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким до інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №74 о/с від14.02.2024 «По особовому складу», яким згідно із п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 15 лютого 2024 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30500,73 грн. за період з 15 лютого 2024 року по 10 червня 2024 року з відрахуванням обов`язкових платежів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 15.02.2024 та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не вірне застосування норм права, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції застосував принцип гендерної рівності та дійшов висновку, що позивач, який має на утриманні двох дітей віком до 14 років, одна з яких є дитиною інвалідом, мав поважну причину на невиконання наказу від 08.02.2024 № 288 про відрядження, проте такі висновки суду є помилковими, оскільки норма п. 7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі - Інструкція № 672) не поширюється на чоловіків поліцейських, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину інваліда, а поширюється виключно на жінок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не зазначив, яким джерелом права регулюється застосування принципу гендерної рівності до спірних правовідносин, а також який правовий акт підлягає застосуванню замість Інструкції № 672.

Просить врахувати, що Інструкція № 672 пройшла гендерно-правову експертизу та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910.

Таким чином, факт не виконання позивачем наказу керівника щодо відрядження є доведеним, зазначена позивачем підстава його не виконання - наявність дітей віком до 14 років не є поважною причиною невиконання наказу ГУНП в Полтавській області, оскільки згода поліцейських необхідна у випадку залишення на службі в поліції за місцем проходження відрядження, або у випадку направлення у відрядження вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда.

Звертає увагу на не застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду у постановах від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 в частині обрання керівником працівника поліції виду дисциплінарного стягнення.

Також, судом не враховано те, що позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, поліцейський підрозділу спеціального призначення, нехтуючи даною Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні п. 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 20.12.2017 по 14.02.2024 проходив службу в органах Національної поліції України, останнє місце служби - інспектор взводу №1 роти №2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Наказом ГУ НП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288 визначено двадцять поліцейських підрозділу, які зобов`язані прибути 10.02.2024 у м. Одеса до управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», після доведення наказу ГУНП від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП».

Від виконання такого наказу відмовився, зокрема, і ОСОБА_1 (а.с. 93-94)

08.02.2024 наказом ГУНП в Полтавській області № 135, на підставі доповідної записки командира БПОП ГУНП ОСОБА_2 , про те, що окремі поліцейські БПОП ГУНП відмовляються виконувати наказ начальника ГУНП від 08.02.2024 №288, призначено службове розслідування (а.с. 95).

10.02.2024 ГУ НП в Полтавській області отримано рапорт начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3 , про те, що особовий склад БПОП ГУНП в Полтавській області у кількості двадцять поліцейських 10.02.2024 зобов`язані прибути на 09:00 до підрозділу для відрядження до управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк «Цунамі») в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_4 , начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», м. Одеса. При перевірці прибуття особового складу БПОП ГУНП в Полтавській області до підрозділу о 9:20 10.02.2024 встановлено, що від виконання вище зазначеного наказу відмовилися двоє поліцейських, серед яких і ОСОБА_1 (а.с.112).

Під час службового розслідування відповідачем опитано зокрема позивача, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (а.с.99-111) також досліджено відеозаписи з портативних відеореєстраторів працівників ГУНП, службову характеристику (а.с. 95 97, 99).

За результатами службового розслідування, 10.02.2024 складений висновок про порушення позивачем вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч.2,4 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1,2,4, ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від. 15.03.2018 №2337, Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилось у не виконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 року № 288 «Про відрядження поліцейських ГУНП», відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції. (а.с.84-93)

Висновком встановлено факт відмови виконувати наказ ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288 поліцейським БПОП, в тому числі ОСОБА_1 , що також підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора, на який здійснювалася фіксація оголошення наказу від 08.02.2024 № 288.

З письмових пояснень позивача, а також відеозапису «UGIGUNP__0001B» вбачається, що позивач повідомив: «Я не маю змоги виконати наказ № 288 від 08.02.2024 р. в зв`язку з тим, що маю двох дітей 4 та 8 років, один з яких є дитиною інвалідом до 18 років і потребує постійного лікування та обстеження. Дружина не працює. Я, працюючи в цьому підрозділі м. Полтава БПОП ГУНП в Полтавській області, маю змогу забезпечувати догляд та лікування своєї дитини з інвалідністю, виконуючи свої функціональні обов`язки в м. Полтава за місцем проживання та лікування. За необхідності зобов`язуюсь надати всі потрібні документи. На даний час усунути ці перешкоди немає змоги. За усунення цих перешкод я готовий виконати наказ. Доповнити більше нічого, пояснення написано власноручно».

Також в рапорті від 10.02.2024 заступника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3 на ім`я начальника ГУНП генерала поліції третього рангу ОСОБА_18 зазначено, що при перевірці прибуття особового складу БПОП ГУНП в Полтавській області до підрозділу о 9:20 10.02.2024 встановлено, що від виконання вище зазначеного наказу відмовилися двоє поліцейських, серед яких і ОСОБА_1 .

Пунктом 1 наказу ГУНП в Полтавській області № 313 від 12.02.2024 «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності» застосовано до інспектора взводу № 1 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади (а.с. 126-129).

В наказі зазначено про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні позивачем вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч.2,4 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1,2,4, ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від. 15.03.2018 №2337, Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилось у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 року №288 «Про відрядження поліцейських ГУНП», виданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону.

Наказом ГУНП в Полтавській області № 313 від 12.02.2024 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 126-129).

Позивач вважаючи накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також звільнення зі служби протиправними та необґрунтованими, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин варто застосовувати принцип гендерної рівності та наявність у ОСОБА_1 на утриманні двох дітей віком до 14 років (8 років та 4 роки), одна з яких є дитиною інвалідом , що є поважною причиною невиконання позивачем наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП» у визначений строк. До того ж застосований до позивача крайній захід дисциплінарного впливу - дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби не є пропорційним із учиненим ним діянням.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з ч. 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону №580-VIII встановлено обов`язки поліцейського, а саме: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до п. 24 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє до цього часу.

Згідноч.2 ст. 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватись працівниками поліції сумлінно.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно із ч.3 ст. 59 Закону № 580-VIII, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч.5 ст. 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до норм ч.1 ст. 60 Закону № 580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Для виконання службових завдань поза місцем постійної служби в іншому населеному пункті та на певний строк для поліцейського передбачені службові відрядження.

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, регулюються Наказом № 672.

Пунктом 1 Розділу ІІ Наказу № 672 передбачено, що при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Тобто, підставою для службового відрядження є наказ, підписаний керівником органу поліції.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

За змістом п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 року № 1235 (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 1235).

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зі служби в поліції звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Стверджуючи про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який унеможливив подальше проходження позивачем служби в поліції, відповідач посилається на встановлені службовим розслідуванням від 10.02.2024 обставини порушення позивачем вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч.2,4 ст. 24 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 1,2,4, ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 р. І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від. 15.03.2018 №2337, Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України Про Національну поліцію, що виразилось у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 року №288 «Про відрядження поліцейських ГУНП», відданого в межах наданих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами службового розслідування, а також визнається позивачем факт відмови виконання ним наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 288.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 № 313 «Про неналежне виконання службових обов`язків до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Застосовуючи найсуворіший вид стягнення, відповідач зазначав, що з метою запобігання вчиненню подібних порушень іншими поліцейськими ГУНП в Полтавській області, недопущення створення впевненості у безкарності за відмову від виконання наказів керівництва або уникнення їх виконання, обговорення та критику наказів, враховуючи, що такі дії та бездіяльність з боку поліцейських підрозділу особливого призначення в умовах воєнного стану свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого дисциплінарного проступку, оскільки може призвести до підриву службової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Верховним Судом у постанові від 21.07.2022, справа № 160/11795/20 вказано, що невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Проте, задовольняючи позов суд першої інстанції, застосовуючи принцип гендерної рівності, виходив з правомірної не надання згоди позивачем на відрядження, враховуючи наявність на його утриманні двох дітей віком до 14 років, один з яких є дитиною-інвалідом.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Суд зазначає, що поліцейський зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно виконати наказ керівника. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. (ч.1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту)

При цьому законною підставою для невиконання відповідного наказу може бути лише злочинність або явна незаконність наказу. (ч. 4 ст.5 Дисциплінарного статуту)

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21.09.2022 (справа № 260/1739/20) виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.

Судом установлено, що наказ ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП» до відома позивача доведений, що свідчить про обов`язок ОСОБА_1 його виконати, як виданий в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Пунктом 7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі Інструкція № 672), визначено , що направлення у службові відрядження поліцейських - вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда, без їх згоди не допускається.

З аналізу наведеної норми вбачається, що згода на направлення у службові відрядження поліцейських, а саме жінок і тих жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда, стосується виключно жінок.

Посилання суду першої інстанції на недотримання у вказаній Інструкції № 672 принципу гендерної рівності є необґрунтованим, адже Інструкція № 672 пройшла ґендерно-правову експертизу, яка є чинною та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню п. 7 Інструкції № 672, а тому відсутність згоди на відрядження позивача - поліцейського не свідчить про правомірність не виконання ним наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП».

З огляду на це, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме норми Конституції України, Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», Інструкції 672, а також порушено норми процесуального права, оскільки не дотримано вимог щодо законності та обґрунтованості рішення суду, що визначено статтею 242 КАС України.

Крім цього, судом не взято до уваги наявність у позивача дружини ОСОБА_19 , яка здійснює догляд за дітьми.

Таким чином, не є поважною причиною невиконання позивачем наказу ГУНП в Полтавській області, оскільки згода поліцейських необхідна у випадку залишення на службі в поліції за місцем проходження відрядження, або у випадку направлення у відрядження вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда. Тому ОСОБА_1 правомірно включено до наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 288.

При цьому, суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Закону України "Про Національну поліцію" є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того, з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Подібна правова позиція викладена, у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20, від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, від 14.03.2024 у справі № 120/7551/22 та ін.

Наявність або відсутність дисциплінарного проступку в діях чи бездіяльності поліцейського встановлюється за результати службового розслідування.

У цій справі судом встановлено, що службове розслідування проведено відповідачем у спосіб передбачений законом; висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі; вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.

Щодо висновків суду про застосування не пропорційного (співмірного) із учиненим діянням заходу дисциплінарного впливу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за положеннями Дисциплінарного статуту визначення виду дисциплінарного стягнення здійснюється керівником, уповноваженим на накладення дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування положень Дисциплінарного статуту, якими урегульовано особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, з урахуванням усталеної практики, Верховний Суд вказав, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.)

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 600/4386/22-а.

У даному випадку фактори, від яких залежить визначення виду стягнення, були враховані відповідачем, зокрема пояснення позивача, його керівників, службова характеристика, наявність заохочень, державних нагород, а також наявність обтяжуючої відповідальність обставини - відмова виконувати наказ у важкий для країни час, що негативно впливає на інших працівників, підриває бойовий дух та морально дезорієнтує колектив, що є недопустимим в умовах воєнного стану.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції є довільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.

Поза увагою суду першої інстанції лишилося те, що позивач був поліцейським підрозділу спеціального призначення і відмовився від виконання наказу начальника в період воєнного стану.

Відповідно до розділу ІІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС від 04.12.2017 № 987 (зі змінами відповідно до наказу МВС України від 04.09.2023 № 732) (далі - Положення), до завдань вказаних підрозділів відноситься зокрема участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості та 60 днів після цього, підпунктом 10 пункту ІІІ Положення встановлено, що підрозділи поліції особливого призначення можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.

Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу VII Положення поліцейські підрозділів особливого призначення зобов`язані неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльності поліції, Присяги поліцейського та вимог цього Положення.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, нехтуючи даною Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні п. 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 288 «Про відрядження працівників ГУНП».

Колегія суддів наголошує, що законодавцем покладено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, а в сучасних умовах участь в обороні нашої держави.

Тож, наведені вище обставини та приписи нормативно-правових актів, на переконання колегії суддів, у сукупності свідчать про відповідність оскаржуваних наказів вимогам чинного законодавства та спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що стороною відповідача доведено обґрунтованість і законність спірних наказів, тож, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, суд першої інстанції невірно застосував норми права, що призвело до невірного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволені позову.

Оскільки спірні накази вчинені відповідачем в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 по справі № 440/2423/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова