Справа № 160/12696/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
07.06.2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ по стройовій частині, виданий Військової частиною НОМЕР_1 за № 98 від 08 листопада 2022 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 - відповідно до повного тексту витягу з наказу №98 від 08.11.2022.
Ухвалою від 08.06.2023 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Витребувано додаткові докази по справі, зокрема:
- належним чином засвідчену копію послужного списку військовослужбовця, складеного щодо позивача;
- відомості щодо проходження позивачем військової служби у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо);
- завірені належним чином копії документів, що стали підставою для прийняття наказу по стройовій частині, виданий Військової частиною НОМЕР_1 за №98 від 08 листопада 2022 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та інші докази щодо суті спору.
Судом встановлено, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження у адміністративній справі №160/7305/23, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.11.2022 р. №243 Військової частини НОМЕР_2 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на посаді, яку займав до переміщення в Військовій частині НОМЕР_2 з 06.11.2022 р.;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку займав до переміщення в Військовій частині НОМЕР_2 .
14.08.2024 року відповідачем до суду подано клопотання про поновлення провадження у справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.09.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Вказує, що з серпня 2022 року по 24 жовтня 2022 включно, він разом з особовим складом батальйону ніс службу та перебував в зоні ведення бойових дій в Донецькій та Запорізької областях.
За цей час - з 13.01.2022 по 14.12.2022 р.р. (а також і по день подачі цього позову) ним не складалися будь-які рапорти про переведення до інших військових частин, не здавалася посада, справи та майно у в/ч НОМЕР_2 , не складалися та не підписувалися відповідні акти. Умови контракту також не змінювалися жодною зі сторін, контракт про проходження військової служби не розривався.
Таким чином, вказує, що він не прибував до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 для проходження військової служби фізично, також на це не було ніяких правових підстав.
Вважає, що оскаржуваний ним наказ № 98 від 08.11.2022 відповідно - складався без дотримання принципу добросовісності; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення (про що також свідчать невірно вказані персональні дані Позивача - по-батькові та строк вислуги); необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Позивач також вказує про те, що він не був ознайомлений з вказаним наказом № 98 від 08.11.2022 року та з іншими документами, зазначеними в тексті наказу.
За усним наказом командування в/ч НОМЕР_2 06.11.2022 року позивач і весь особовий складі стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 вибув для навчань і злагодження на 233-й Рівненський загальновійськовий полігон.
На полігоні він і особовий склад перебував до кінця грудня 2022 року. Станом на кінець грудня 2022 року частина військовослужбовців висловила бажання і здійснила дії для переведення до інших військових частин.
Військовослужбовці, що залишалися на службі у в/ч НОМЕР_2 і в том числі, позивач за усними наказами командування до отримання документів для відбуття до своєї частини, залишалися на полігоні до 03.01.2023року, потім за такими ж усними наказами розселилися в АДРЕСА_2 , звідки вибули за усними наказами до району проведення бойових дій у Донецькій області. Де теж самостійно розселилися, забезпечували себе і несли службу в очікуванні подальших наказів і документів.
Вказує, що з середини лютого 2023 року він та інші військовослужбовці почали звертатися з письмовими зверненнями на адресу Міністерства борони України, Командування Сил ТрО (до складу котрого належить в/ч НОМЕР_2 ), безпосередньо до в/ч НОМЕР_2 і вищестоящого щодо цієї частини органу військового управління - в/ч НОМЕР_3 .
На початку березня ми особисто з`явилися 06.03.2023 до в/ч НОМЕР_2 , повторно склали рапорти, звернулися до керівного органу - в/ч НОМЕР_3 .
З того часу позивач перебуває в розташування або в зоні відповідальності в/ч НОМЕР_2 . На теперішній час - безпосередньо в зоні ведення бойових дій в Запорізькій області, виконуючи свій конституційний та службовий обов`язок по захисту держави від збройної агресії РФ, приймаючи участь в бойових діях.
Вказує, що 28.03.2023 року позивачу було офіційно повідомлено з боку в/ч НОМЕР_3 , що колишнім командуванням в/ч НОМЕР_2 були виготовлені витяги з наказу по стройовій частині, датовані 06.11.2022 року за № 243, котрим, у тому числі позивач, був виключений зі списків в/ч НОМЕР_2 для переведення до іншої частини. Також, зазначає, що йому було вручено копії цих витягів з наказів.
Позивач вважає оскаржуваний ним наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у звязку із чим звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
До суду від відповідача надійшов відзив, в якому представник ВЧ НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2022 року № 98 винесений відповідно до вимог законодавства щодо проходження військової служби та не порушує прав, свобод або законних інтересів позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання його протиправним та скасування.
Відповідач також вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2022 № 98 старшого солдата ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ), призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 54-РС на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роги 1 механізованого батальйону, ВОС-121791А, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , з 08.11.2022 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Для зарахування до списків особового складу надано припис військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2022 р. № 40/3200, іменний список військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , що убувають до військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2022 року, в якому під номером НОМЕР_5 зазначено солдата ОСОБА_1 , а також військовий квиток позивача.
Вказаний наказ було доведено позивачу 08.11.2022 року на шикуванні особового складу 1 механізованої роги, де також було представлено командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 .
Вважають, що доводи ОСОБА_1 про те, що до 25.05.2023 року йому не було відомо про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є неналежними та необґрунтованими.
Окрім того, відповідач вказує про те, що з часу призначення ОСОБА_1 на посаду військовою частиною НОМЕР_1 нараховувалось та щомісячно виплачувалось на особисту банківську картку грошове забезпечення. Перша виплата грошового забезпечення позивачу військовою частиною НОМЕР_1 здійснена 07.12.2022 року.
Вказані обставини підтверджуються довідкою про доході: від 16.06.2023 р. №1781/8839.
Позивач починаючи з 07 грудня 2022 року протягом чотирьох місяців отримував від відповідача грошове забезпечення, отже знав про проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 . 28 березня 2023 року ОСОБА_1 був доведений та наданий екземпляр витягу з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_2 від 06.11.2022 №243.
Враховуючи наведені обставини відповідач просить суд залишити позовні заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду/відмовити у задоволенні позовних вимог.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.01.2022 р. №12, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2021 р. №25-РС на посаду водія взводу забезпечення військової частини НОМЕР_2 , припис №11 від 13.01.2022 р., з 13.01.2022 р. зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою №1 (каталог) (обід) з 10.01.2022 р. і вважається таким, що з 13.01.2022 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Підстава: витяг з наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2021 р. №25-РС, припис ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.01.2022 р. №11, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 13.01.2022 р.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 жовтня 2022 року № 455-РС відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 № Д-168/дск солдата ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 було увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.11.2022 року № 243 солдата ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 з 06.11.2022 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2022 № 98 старшого солдата ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ). призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 54-РС на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованої о взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, ВОС-121791А, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , з 08.11.2022 року було зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Для видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2022 року № 98 в частині зарахування до списків особового складу військової частини з 08.11.2022 року старшого солдата ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 , надано припис військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2022 р. №40/3200, іменний список військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , що убувають до військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2022, в якому під номером НОМЕР_5 зазначено солдата ОСОБА_1 , а також військовий квиток позивача.
Враховуючи наведене, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2022 р. №98 старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 р. №54-РС на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 08.11.2022 р. зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і зазначено вважати таким, що з 08.11.2022 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (частина 13 статті 6 Закону №2232-XII).
Відповідно до пунктів 110, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
- між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;
- між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;
- між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.
Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.
Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.
Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.
Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Згідно з пунктом 82 Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);
для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
за сімейними обставинами - на особисте прохання;
з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;
у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;
у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;
за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;
9) у разі запровадження нового військового звання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).
Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.
Відповідно до пункту 257 Положення №1153/2008 атестування військовослужбовців в особливий період проводиться в порядку, визначеному Міністерством оборони України. У разі подання документів щодо подальшого службового використання, нагородження чи присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, на них складаються службові характеристики в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.8 Інструкції №333 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) ця Інструкція визначає:
- організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах;
- завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення;
- обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу;
- порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період;
- порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів.
Зарахування до списків військової частини прибулого особового складу (прийом на роботу працівників) проводиться наказом по стройовій частині, у день прибуття особового складу до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є:
для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця;
для працівників - особисті заяви про прийом на роботу з відповідним рішенням щодо прийняття їх на роботу.
До списків особового складу військової частини наказами не зараховуються особи, прикомандировані з інших військових частин.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як встановлено судом, в оскаржуваному наказі дійсно є посилання на підстави прийняття вказаного наказу, а саме: витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.11.2022 №54-РС, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира ВЧ НОМЕР_2 від 06.11.2022 №40/3200.
Суд звертає увагу, що пункт 2.8 Інструкції №333 не передбачає наявність рапорту військовослужбовця під час видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини.
Таким чином доводи позивача про нескладання ним рапорту від 08.11.2022 року як підстави для прийняття оскаржуваного наказу не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного наказу.
Відповідачем подано до суду припис №40/3200 від 06.11.2022, яким запропоновано позивачу 06.11.2022 убути в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Таким чином зазначення обов`язкових підстав для прийняття оскаржуваного наказу було дотримано відповідачем та здійснено посилання на вказані підстави цьому наказі.
Щодо інших посилань позивача, суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акту робить його неправомірним.
Стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 року по справі №826/9858/18.
Щодо доводів позивача про неознайомлення його з оскаржуваним наказом та неможливість прибути для ознайомлення з оскаржуваним наказом, суд зазначає, що вказані підстави не можуть обумовлювати протиправність оспорюваного наказу, оскільки вказані дії, пов`язані саме із реалізацією цього наказу, а не прийняттям його.
Суд наголошує, що порушення порядку ознайомлення особи, стосовно якої прийнято наказ, не може безумовно свідчити про відсутність правових підстав для прийняття такого наказу, а також не може безумовно вказувати на протиправність такого наказу.
Крім цього. суд звертає увагу, що доводи позивача, що він не здавав посаду ВЧ НОМЕР_2 , а тому не міг прибути у ВЧ НОМЕР_1 фактично спростовуються самим позивачем, оскільки ним подано до суду наказ №243 від 06.11.2022 ВЧ НОМЕР_2 , яким позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби.
Також суд звертає увагу, що позивач внесений до іменного списку Військової частини ВЧ НОМЕР_2 , що убувають до ВЧ НОМЕР_1 від 04.11.2022 року.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що означені доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного наказу.
Окрім того, слід вказати про те, що як вже зазначалось вище, згідно із витягом із наказу військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.11.2022 р. №243, солдата ОСОБА_1 стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 р. і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира НОМЕР_6 окремої штурмової бригади сухопутних військ Збройних Сил України. З 06.11.2022 р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 , з котлового забезпечення 07.11.2022 р. Підстава: наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 р. №455-РС.
Так, вважаючи протиправним наказ від 06.11.2022 р. №243 Військової частини НОМЕР_2 про виключення позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення., він звернувся до суду із адміністративним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про задоволення позовних вимог.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.07.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Сидоренка Володимира Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , Головнокомандуючого Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, слій дійти до висновку, що наведені у позові доводи позивача є необґрунтованими та не можуть свідчити про протиправність оскаржуваного наказу.

Позивачем не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено існування жодної з підстав, передбачених пунктом 112 Положення, які б унеможливлювали призначення позивача на нову посаду без його згоди.

Спірний наказ видано на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, що відповідає нормі пункту 110 Положення. Цей наказ, який зумовив та здійснив переміщення позивача позивачем не оскаржено, він є чинним, в свою чергу спірний наказ відповідача за змістом видано для реалізації наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, він має похідний характер та забезпечує належне оформлення переміщення та здійснення обліку особового складу. Відповідно, судом встановлено законність процедури переміщення позивача (оскільки відповідний наказ Головнокомандувача Збройних Сил України є чинним та не оскаржувався), в свою чергу спірний наказ відповідача в будь-якому випадку в процедурі переміщення має похідне значення та видається на виконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України. В свою чергу окремих та достатніх підстав для його скасування судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю.

Щодо строку звернення позивача до суду із цим позовом та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Позивач оскаржує наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 98 від 08.11.2022 в частині його зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З позовною заявою позивач звернувся до суду 13.05.2023 року. Як зазначив позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, поданій разом із позовною заявою, про існування спірного наказу військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 98 він дізнався 25.05.2023 року.

Слід вказати про те, що з огляду на ті обставини, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом раніше за 25.05.2023 року, судом не встановлено підстав для визнання передчасним викладеного в ухвалі про відкриття провадження у справі висновку про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, про відмову у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.09.2024 року.

Суддя В.В. Ільков