Справа № 460/6077/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2024 року м. Рівне №460/6077/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 15.03.2022 позивач був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_1 до Збройних сил України та зарахований на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат. З 27.11.2023 по 10.12.2023 позивач перебував у відпустці. Під час дороги додому у м. Києві, 28.11.2023, позивачу стало погано, він втратив свідомість і був доставлений до лікарні з діагнозом - переохолодження. Протягом тривалого періоду позивач перебував на лікуванні в медичних закладах, проходив медичні обстеження та мав незадовільний стан здоров`я. Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 № 3517 від 01.03.2024 позивачу стало відомо, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3116 від 22.02.2024 він вважається таким, що самовільно залишив частину і матеріали службового розслідування направлено директору ТУ ДБР, розташоване у місті Полтава для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками скоєння позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і станом на березень місяць 2024 року позивач не виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийняте в супереч вимогам законодавства. З підстав наведених у позові, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 11.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

На адресу суду 20.06.2024 надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 24.06.2024 підстави вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, судом визнано неповажними. За таких обставин, продовжено відповідний процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 11.06.2024, шляхом подання до суду іншої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

01.07.2027 через систему "Електронний суд" представником позивача подано позовну заяву у новій редакції від 28.06.2024, у якій просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 3116 від 22.02.2024 про вважання позивача ОСОБА_1 , таким, що самовільно залишив частину;

2.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити позивача ОСОБА_1 в штаті військової частини НОМЕР_1 визначенням посади згідно штату;

3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту від 22.04.2024 року та невидачі позивачу ОСОБА_1 направлення із службовою та медичною характеристиками, усіма наявними медичними документами на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби згідно його діагнозів;

4.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати позивачу ОСОБА_1 направлення із службовою та медичною характеристиками, усіма наявними медичними документами на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби згідно його діагнозів.

Ухвалою суду від 04.07.2024 продовжено позивачу строк на усунення недоліків позову.

09.07.2024 на адресу суду представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою суду від 15.09.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено процесуальний строк, відкрито провадження у справі; розгляд якої вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що наказу командира військової частини НОМЕР_1 №3116 від 22.02.2024 не існує. Наказ за №3116 видавався командиром військової частини НОМЕР_1 27.04.2024 стосовно іншої особи. Оскільки оскаржуваного наказу не існує, тому відсутній предмет спору. Наголосив, що ОСОБА_1 в розташування підрозділу так і не з`явився. А том за наслідками службового розслідування накладено на позивача дисциплінарне стягнення «сувора догана» та скеровано матеріали до ТУ ДБР, розташоване у місті Полтава. З наведених підстав, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Не погоджуючись із твердженнями наведеними у відзиві, представник позивача подав відповідь на відзив, у яких наголошував на тому, що відповідачем були проігноровані численні рапорти та звернення позивача щодо проходження ним військової служби. Пояснення відповідача суперечать фактичним обставинам справи та є такими, що не відповідають дійсності.

На адресу від сторони відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач стверджував, що рішення ухвалені стосовно позивача, прийняті на підставі та у межах норм чинного законодавства України.

Оскільки розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 28.11.2023 по 29.11.2023 позивач перебував на лікуванні Київській міській клінічній лікарні № 9, після виписки було рекомендовано звернутися за спостереженням до сімейного лікаря, відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 17108 від 29.11.2023.

06.12.2023 року лікарем - терапевтом позивача було направлено на стаціонарне лікування у закладі з надання психіатричної допомоги, згідно із копії направлення № 7125-4718-8846-6507 від 06.12.2024.

09.12.2023 позивач був направлений ІНФОРМАЦІЯ_2 на консультативний медичний огляд ВЛК (психіатром) і 15.12.2023 позивач пройшов психологічне обстеження, що стверджується копією направлення № 01-5/3197 від 09.12.2023 та результатами психологічного обстеження від 15.12.2023.

Відповідно до копії направлення № 1465/ЛК від 19.12.2023 19.12.2023, військовою частиною НОМЕР_1 позивач був направлений на лікування до військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: гіпертонічна хвороба І ст., 2 ст., ризик високий.

Відповідно до повідомлення Військової частини НОМЕР_2 від 25.12.2023 № 10560, командиру Військової частини НОМЕР_1 було доведено до відома, що позивач 25.12.2023 поступив на стаціонарне лікування в 1129 Рівненський військовий госпіталь.

Відповідно до виписного епікризу № 3935 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 25.12.2023 по 10.01.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_3 частини НОМЕР_2 № 610 від 10.01.2024 позивач був направлений до КП «Рівненського обласного госпіталю ВВ» для визначення подальшої тактики лікування (стаціонарного обстеження, лікування).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 184 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» з 10.01.2024 по 23.01.2024.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 466 КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 24.01.2024 по 29.01.2024.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 601 КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ», позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 30.01.2024 по 08.02.2024.

08.02.2024 гарнізонною ВЛК № 2 військової частини НОМЕР_2 відносно позивача проведено медичний огляд і на підставі ст. ст. 65,44 гр. ІІ Розкладу хвороб: позивач потребує медичної реабілітації в КП «Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни» терміном 10 календарних днів, що стверджується наявною в матеріалах справи копією довідки ВЛК № 237 від 08.02.2024.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 846 КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ», позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 09.02.2024 по 20.02.2024.

На підставі направлення п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 01-5/841 від 23.02.2023 позивач був направлений на консультацію до лікаря невролога.

26.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 частини НОМЕР_2 позивач був направлений на консультацію нейрохірурга, відповідно до копії направлення № 3236 від 26.02.2024.

Судом з`ясовано, що відносно позивача командуванням військової частини НОМЕР_1 приймалося ряд наказів з приводу притягнення до відповідальності на накладення відповідних стягнень.

А саме, 22.12.2023 Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) № 6224 від 22.12.2023 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «зауваження» за несвоєчасне надання підтверджуючих документів про лікування.

З 13.01.2024 позивача увільнено від займаних посад (у зв`язку з довготривалим лікуванням) та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2024 № 13.

Поміж тим, відносно позивача був складений Акт службового розслідування (затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ), яким за неприбуття з лікувального закладу до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 на підставі статті 48, 55, 83 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України на водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 запропоновано накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».

В п.3.2 Акту службового розслідування зафіксовано «В своїх поясненнях командир взводу матеріального забезпечення І єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 вказав, що водій автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення І єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , проходив лікування в Рівненському обласному госпіталі ветеранів війни. 08.02.2024 року військовослужбовця було виписано із закладу охорони здоров`я, після чого солдат ОСОБА_1 зобов`язаний був повернутися в місце тимчасового розташування підрозділу смт. Борова Ізюмського району Харківської області, але у визначений термін військовослужбовець не прибув до військової частини НОМЕР_3 для продовження проходження військової служби. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає. Пошукові заходи позитивного результату не дали. На даний час місце перебування солдата ОСОБА_1 невідоме. Жодних підтверджуючих документів законності перебування поза межами місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 не надсилав. Особиста зброя та засоби захисту солдата ОСОБА_1 залишилися в підрозділі.

Відтак, за результатами розгляду акту службового розслідування та з врахуванням висновків, які містяться в ньому, командир військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видав Наказ від 20.02.2024 №1179 «Про результати службового розслідування», яким на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана», за неприбуття з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 .

Встановлено, що на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.02.2024 №1179, прийнято наказ від 12.03.2024 № 74, п.п.1 п.1 якого визначено: «нижчепойменованих вiйськовослужбовцiв, не прибули з лiкувального закладу, документiв, що засвiдчують законнiсть неповернення до розташування частини не надали, мiсце перебування яких не вiдоме - вважати такими, що самовільно залишили частину зняти з грошового забезпечення з 10.02.2024, а з ycix iнших видiв забезпечення з 13.03.2024 (окрiм продовольчого): солдат ОСОБА_1 - що знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .».

Матеріали справи також містять інформацію про те, що 22.04.2024 позивач разом із пакетом документів подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , у якому клопотав забезпечити надання йому законної можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності /непридатності до військової служби, для чого видати у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК; службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів для проходження медичного огляду.

Відповіді щодо задоволення чи повернення без реалізації поданого рапорту позивача від 22.04.2024, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із діями відповідача та прийнятими рішеннями за результатами яких позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину, та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону, служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У силу вимог частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями військовослужбовців такі обов`язки: України, покладає на свято і непорушне додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

При цьому, притягнення військовослужбовців Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності за невиконання (неналежного виконання) своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку регулюються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - надалі Дисциплінарний статут).

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Положеннями п.45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

За правилами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Отже, призначення та проведення службового розслідування за загальним правилом не є обов`язковою передумовою прийняття компетентною військовою посадовою особою рішення про накладення дисциплінарного покарання, позаяк метою службового розслідування є виключно: уточнення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення умов, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення ступеня вини, а не з`ясування події та складу дисциплінарного проступку, характеру протиправного діяння, обставини вчинення правопорушення, наслідків правопорушення.

Як зазначено у статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відтак, присічний строком притягнення винного військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є шість місяців з дня виявлення факту вчинення правопорушення за виключенням тривалості службового розслідування, лікування винного військовослужбовця, відпустки винного військовослужбовця, знаходження винного військовослужбовця під вартою, відсутності винного військовослужбовця на службі без поважних причин.

Відповідно, процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена статтями 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608).

Пунктом 2 Розділу І Порядку №608 встановлено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Також, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 визначені підстави для проведення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

За змістом пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктом 1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VI Порядку №608).

Як свідчать матеріали справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №996 було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і обставин неприбуття з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .

Поміж тим, відносно позивача було проведене службове розслідування та складений Акт службового розслідування (затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ).

Як наслідок, за результатами розгляду Акту службового розслідування та з врахуванням висновків, які містяться в ньому, командир військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видав Наказ від 20.02.2024 №1179, яким на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана», за неприбуття з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ; наказано направити матеріали службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.

Судом встановлено, що позивач оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 3116 від 22.02.2024 про вважання його таким, що самовільно залишив частину.

З досліджених судом доказів вбачається, що наказу командира військової частини НОМЕР_1 №3116 від 22.02.2024, яким позивача вважають таким, що самовільно залишив частину не існує. За вказаним номером та датою наявне лише Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке стосується ОСОБА_1 .

Водночас, лише наказом від 12.03.2024 № 74, вирішено вважати позивача такими, що самовільно залишили частину; знято з грошового забезпечення з 10.02.2024, а з ycix iнших видiв забезпечення з 13.03.2024 (окрiм продовольчого).

Позивач зазначає на відсутність доказів, які б підтверджували самовільно залишення ним розташування військової частини, що на його думку свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини. Разом із тим, самовільне залишення військової частини спростовується фактичним обставинами, які підтверджені документально, а саме: факти перебування позивача на лікуванні.

З дослідженого судом Акту службового розслідування підтверджується, що відповідачем не заперечується факту перебування позивача на лікуванні по 08.02.2024.

Водночас відповідач зазначає, що підставою для проведення вказаного розслідування відносно солдата ОСОБА_1 послугувало те, що діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без відома командування 10.02.2024 не повернувся з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування підрозділу ( АДРЕСА_1 ) водій автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 .

Проте суд зауважує, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 846, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 09.02.2024 по 20.02.2024 у КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ».

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у ході службового розслідування відповідачем не з`ясовано в повному обсязі, обставини неможливості прибуття 10.02.2024 позивача з лікування до місця тимчасового розташування підрозділу. Позаяк, матеріалами справи обумовлений той факт, що солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в цей період перебував знову на лікуванні по 20.02.2024.

Відповідачем не проведений комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення обставин неприбуття позивача до місця його дислокації в період з 09.02.2024 по 20.02.2024. Опис фактичних обставин, який наведений в Акті службового розслідування не підтверджує повне та всебічне дослідження причин і умов, що сприяли вчиненню позивачем на думку відповідача правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

З огляду на наведене судом не здобуто доказів, що свідчили б про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, підтверджували його вину у вчиненні такого проступку та були підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за не повернення з лікувального закладу без поважних причин за період з 09.02.2024 по 20.02.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Поряд з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач самовільно залишив частину з 10.02.2024 по 20.02.2024 без поважних причин, так як відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 846, він перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 09.02.2024 по 20.02.2024 у КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ».

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 1179 від 20.02.2024 "Про результати службового розслідування" в частині неприбуття ОСОБА_1 з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , з 10.02.2024 по 20.02.2024.

Оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 № 74, яким вирішено вважати позивача такими, що самовільно залишив частину прийнятий на підставі наказу № 1179 від 20.02.2024, то суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 74 від 12.03.2024 про вважання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив частину з 10.02.2024 по 20.02.2024.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 поновити позивача ОСОБА_1 в штаті військової частини НОМЕР_1 з визначенням посади згідно штату, то така не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У зв`язку з довготривалим лікуванням, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.01.2024 № 13 солдата ОСОБА_1 було увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не виключався та із займаних посад не звільнявся. Протилежного матеріали справи не містять та судом не здобуто.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 видати позивачу ОСОБА_1 направлення із службовою та медичною характеристиками, усіма наявними медичними документами на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби згідно його діагнозів, то суду необхідно вказати таке.

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

За визначенням, наведеним у пункті 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза це медичний огляд, в тому числі військовослужбовців, визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом.

За змістом пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, в тому числі, військовослужбовців до військової служби.

Відповідно до абзацу б) пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Згідно з пунктом 6.10 глави 6 розділу ІІ Положення № 4 медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Позивачем вказується на не розгляд по суті його рапорту від 22.04.2024, який подано безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 , про направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності /непридатності до військової служби, для чого видати у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК; службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів для проходження медичного огляду.

Відповіді щодо задоволення чи повернення без реалізації поданого рапорту позивача від 22.04.2024, матеріали справи не містять.

На обґрунтування своєї позиції відповідачем вказано, що позивач ОСОБА_1 із службових питань особисто до військової частини НОМЕР_1 не звертався, а лиш через представників. Представнику позивача було надано наступні роз`яснення, що відповідно до статті 14 Законом України від 24.03.1999 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, тобто «по команді». З аналізу правових норм, які регулюють проходження військової служби громадянином України випливає, що з службових питань військовослужбовець повинен звертатись особисто. Представництво в даних правовідносинах не допускається. За таких обставин, вказує, що позивачу слід прибути в розташування військової частини НОМЕР_1 , надати командуванню оригінали документів, які підтверджують поважність своєї відсутності у підрозділі та звернутись з відповідними рапортами по команді.

Як встановлено Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року № 124, (далі - Інструкція) рапорт це усне чи письмове звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню з викладом питань службового чи особистого характеру.

Суд погоджується з доводами відповідача з того приводу, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника особисто, а не через представника.

Водночас, відповідачем залишено поза увагою ту обставину, що 22.04.2024 позивач подав безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому просив, серед іншого, вирішити питання щодо направлення на медичний огляд ВЛК.

Відповідно до пункту 14 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Отже, рапорт є засобом реалізації прав військовослужбовців.

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Суд зауважує, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає розгляд та надання відповіді по суті порушених в ньому питань у строк, визначений у пункті 3.11.6 Інструкції.

У зв`язку з не наданням відповідачем письмової відповіді позивачу на поданий ним рапорт, враховуючи, що позивачу не повідомлено про результати розгляду рапорту, то є цілком обґрунтованими доводи позивача, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність у питанні розгляду його рапорту.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту від 22.04.2024 ОСОБА_1 в частині направлення на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 22.04.2024 ОСОБА_1 в частині направлення на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби.

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 видати позивачу ОСОБА_1 направлення із службовою та медичною характеристиками, усіма наявними медичними документами на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби згідно його діагнозів, оскільки така вимога на переконання суду є передчасною, так як у відповідності до ст.5 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право особи. Крім того, надання направлення на медичний огляд ВЛК є дискреційним повноваженням командира військової частини, та проводиться відповідно до визначених законом етапів, та якому передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства.

Суд не може зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати позивачу ОСОБА_1 направлення із службовою та медичною характеристиками, усіма наявними медичними документами на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби згідно його діагнозів, за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені та відповідають вимогам законодавства.

Згідно з нормами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач приймаючи оскаржувані рішення не в повному обсязі діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і порушив права та інтереси позивача у справі. Тому рішення не відповідають встановленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості.

Позивачем під час розгляду справи було частково надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи було частково спростовано відповідачем.

Враховуючи викладене в його сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 1179 від 20.02.2024 "Про результати службового розслідування" в частині неприбуття ОСОБА_1 з лікувального закладу без поважних причин до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , з 10.02.2024 по 20.02.2024.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 74 від 12.03.2024 в частині вважання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив частину з 10.02.2024 по 20.02.2024.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 22.04.2024 в частині направлення на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.04.2024 в частині направлення на медичний огляд військово лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя Д.П. Зозуля