Справа № 240/34061/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/34061/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

17 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", щодо не прийняття рішення по рапорту ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням, поданого 07.08.2023 року;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" розглянути та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції за власним бажанням, у відповідності до п.7 ч.1 ст.77 ЗУ "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМУ №114 від 29.07.1991 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили, хоча про час та розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 штурмового полку "Сафарі" Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють".

Судом встановлено та визнається сторонами, що з 16.02.2024 року згідно наказу відповідача від 16.02.2024 року №147 о/с позивач звільнений зі служби в органах Національної поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Вказаний наказ позивачем не оскаржено і в межах даної справи не оскаржується.

Суть спірних відносин між сторонами в межах даної адміністративної справи зведена виключно до бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 07.08.2023 року щодо звільнення зі служби за власним бажанням.

07.08.2023 року позивач одночасно з працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали через діловода батальйону №1 ОСОБА_5 рапорти про звільнення зі служби за власним бажанням. Рапорт позивача, як рапорти вказаних працівників поліції не були розглянуті у відповідності до вимог чинного законодавства по даний час.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердив такі покази позивача і одночасно пояснив, що ним повторно був поданий рапорт про звільнення і такий рапорт розглянуто і задоволено. Одночасно свідок ОСОБА_3 підтвердив, що ОСОБА_4 продовжує службу в Національній поліції, в даний час перебуває безпосередньо на фронті, а тому не може прибути в судове засідання.

Суд критично оцінює покази позивача та свідка ОСОБА_3 з огляду на така.

Так, в позовній заяві позивача стверджується, що "07.08.2023 року ОСОБА_1 направив на адресу Відповідача рапорт з проханням звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням". В позові не було наведено жодних обставин щодо подання такого рапорту, доказів на підтвердження такого подання та копії самого рапорту.

Лише на виконання ухвали суду про залишення позову без руху представником Позивача була подана заява, в якій зазначено, що рапорт подано через діловода батальйону № НОМЕР_1 ОСОБА_5 та в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Одночасно до такої заяви було долучено копію рапорту Позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Одночасно суд враховує, що особливості порядку проходження служби в поліції і порядку та підстав звільнення зі служби в поліції регулюються правовими нормами Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами п.7 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII).

Суд враховує, що порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки врегульовано правовими нормами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (надалі - Положення №114) з послідуючими змінами та доповненнями.

Як зазначено в підпункті "ж" пункту 63 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Суд враховує, що приписами пункту 68 цього Положення №114 прямо передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Зазначене свідчить, що законодавець визначив конкретні вимоги щодо алгоритму реалізації особою молодшого начальницького складу органів Національної поліції, до яких відноситься Позивач, права на звільнення зі служби за власним бажанням.

Безспірно, таке право позивач може реалізувати шляхом подання відповідного рапорту за командою не пізніш як за три місяці до дня звільнення. Одночасно законодавець зобов`язує відповідний орган поліції на протязі трьох місяців з дня дати про звільнення, зазначеної в рапорті, вчинити певний алгоритм дій для звільнення особи зі служби, виключення з особового складу, тощо.

Разом з тим, при дослідженні в судовому засіданні копії рапорту позивача, який за твердженням самого Позивача, був поданий відповідачу для звільнення зі служби за власним бажанням встановлено, що в такому рапорті взагалі не зазначена дата, з якої позивач бажав звільнитися зі служби.

Відсутність такої дати в рапорті позивача не може сприйматися як волевиявлення позивача про звільнення зі служби.

Відсутність такої дати в рапорті позивача виключає виникнення у відповідача обов`язку на вчинення конкретних дій в межах зазначеного трьохмісячного строку щодо звільнення позивача зі служби.

Таким чином, така дефектність рапорту позивача, долученого до позову, не може зобов`язувати Відповідача на вчинення конкретних дій і, як наслідок не може свідчити про певну його (відповідача) бездіяльність.

Суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАСУ

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено Відповідачем.

З огляду на предмет спору у даній справі суд зазначає про відсутність у спірних відносинах порушення прав Позивача діями чи бездіяльністю Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють".

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.