Справа № 240/15015/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Житомир справа № 240/15015/24

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення виплати перерахованої пенсії з 01 березня 2024 року з обмеженням, а саме без урахування частини доплати до його пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" (надалі Постанова № 713) в розмірі 1368,26 грн;

- зобов`язати відповідача провести виплату пенсії з 01 березня 2024 року без обмежень, з урахуванням доплати до його пенсії відповідно до Постанови № 713.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Посилаючись на Рішення Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)2022 позивач наполягає на відсутності натепер чинного законодавчого обмеження виплати пенсії максимальним розміром. Тому, після проведеного перерахунку пенсії 01 березня 2024 року відповідач протиправно, обмеживши пенсію максимальним розміром, недоплачує, як вважає позивач, встановлену у Постанові № 713 доплату у сумі 1368,26 грн.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву, у якому стверджує про безпідставність позовних вимог, оскільки за наслідком проведеного перерахунку пенсії у 2024 році у зв`язку з індексацією на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" (надалі Постанова № 185) відповідачем правомірно обмежено максимальну пенсійну виплату десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, оскільки перерахунки здійснюються у межах максимального розміру пенсії, установленого законом.

Розглянувши доводи у позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 05 грудня 2018 року отримує пенсію відповідно до вимог Закону № 2262-ХІІ.

З 01 липня 2021 року на підставі Постанови № 713 до пенсії позивача установлено щомісячну доплату в сумі 2000 грн.

Згідно з розрахунком пенсії по інвалідності по пенсійній справі позивачу здійснено 01 березня 2024 року перерахунок пенсії відповідно до Постанови № 185, після чого розмір пенсії склав 24978,26 грн.

Водночас, з 01 березня 2024 року пенсія в повному розмірі позивачу не виплачується у зв`язку з її обмеженням максимальним розміром, а тому після проведених перерахунків пенсійна виплата становить 23610 грн.

08 липня 2024 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про виплату пенсії з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн згідно з Постановою № 713 із урахуванням індексації пенсії у 2022, 2023, 2024 роках у повному обсязі без обмеження максимальним розміром починаючи з 01 березня 2024 року.

Листом від 29 липня 2024 року № 18926-16956/К-02/8-0600/24 відповідач відмовив у виплаті пенсії без застосування обмеження її максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує те, що за змістом заявлених позовних вимог позивач обґрунтовує саме неправомірність обмеження його пенсійної виплати максимальним розміром, а тому суд, вирішуючи цей спір, виходить з такого.

Закон № 2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

08 липня 2011 року прийнято Закон № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Відповідачем у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що приведені вище норми Закону № 2261-ХІІ та Закону № 3668-VI суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Висновок суду в цій справі відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 14 травня 2024 року у справі № 420/7840/21, від 29 травня 2024 року у справі № 560/12853/21, від 18 липня 2024 року у справі № 300/2531/21.

За змістом встановлених обставин у цій справі ключовим є питанням правомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром саме з 01 березня 2024 року, тобто після проведення індексації на підставі Постанови № 185.

При цьому позивач обґрунтовує свої вимоги щодо неправомірності обмеження пенсіїї максимальним розміром з 01 березня 2024 року недоплатою встановленої у Постанові № 713 доплати до пенсії.

Вирішуючи спірне питання суд виходить із викладеної Великою Палатою Верховного Суду правової позиції, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією "Jura novit curia" ("Суд знає закони"). Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Тому, виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що пунктами 1 та 2 Постанови № 185 установлено:

з 01 березня 2024 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 року, № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,0796;

з 01 березня 2024 року:

1) розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році (Офіційний вісник України, 2022 року, № 18, ст. 968) та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (Офіційний вісник України, 2023 року, № 26, ст. 1475) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2023 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

Підвищення пенсії, передбачене абзацом першим цього підпункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб (Офіційний вісник України, 2021 року, № 57, ст. 3525).

Суд зауважує, що на час набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 185, якою установлена індексації пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році, законодавцем не внесено будь-яких змін до правових норм, які регулюються спірні правовідносини, зокрема, до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та статті 2 Закону № 3668-VІ.

Суд звертає увагу, що наявність у пункті 2 Постанови № 185 положення про підвищення пенсій з 01 березня 2024 року відповідно у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, не дає відповідачу підстави для зменшення розміру пенсії позивача при нарахуванні індексації внаслідок застосування обмеження максимального розміру пенсії.

Частинами першою третьою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У спірному випадку Постанова № 185 як нормативно-правовий акт не відповідає приписам Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, тобто правовому акту, який має вищу юридичну силу, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не підзаконний нормативно-правовий акт, яким є Постанова № 185, в частині індексації пенсії тільки в межах максимального розміру пенсії.

Отже дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року максимальним розміром після проведення її індексації на підставі Постанови № 185 є протиправними.

Такі ж висновки зроблено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 02 вересня 2024 року у справі № 240/7343/24.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує, що відповідач при перерахунку з 01 березня 2024 року здійснив нарахування пенсії позивачу з урахуванням індексації, передбаченої Постановою № 185, однак обмежив розмір пенсії до виплати сумою, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, нарахування пенсійних виплат у спірних відносинах проведено, однак їх виплату не здійснено, відтак належним способом захисту порушеного права позивача на соціальне забезпечення, гарантоване державою, є зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з 01 березня 2024 року без обмежень виплати максимальним розміром.

Оскільки позивачем заявлено вимоги й щодо визнання протиправними дій відповідача щодо проведення виплати перерахованої пенсії з 01 березня 2024 року без урахування доплати відповідно до Постанови № 713 та зобов`язання провести виплату пенсії з 01 березня 2024 року з урахуванням такої доплати, суд доходить висновку, що такі вимоги фактично заявлені позивачем щодо правовідносин, які ще не виникли, позаяк, згідно з розрахунком пенсії по інвалідності по пенсійній справі при перерахунку пенсії 01 березня 2024 року у зв`язку з індексацією на підставі Постанови № 185 позивачу проведено нарахування доплати до пенсії у сумі 2000 грн на підставі Постанови № 713, однак обмежено пенсійну виплату максимальним розміром пенсії.

Суд зауважує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, відтак позовні вимоги, заявлені на майбутнє, не можуть бути захищені у судовому порядку.

Тож позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо проведення виплати перерахованої пенсії з 01 березня 2024 року без урахування доплати відповідно до Постанови № 713 та зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з 01 березня 2024 року з урахуванням такої доплати заявлені передчасно, тому підлягають залишенню без задоволення.

Відтак позовні вимоги слід задовольнити частково.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, будинок 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року з обмеженням її максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року без обмеження її максимального розміру, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

18.09.24