Справа № 300/1885/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1885/24 пров. № А/857/14282/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 300/1885/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м.Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЧуприна О.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №19 від 30.01.2024 (надалі по тексту також оскаржуване рішення) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2001 та продовжити нараховування і виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком, з моменту її припинення, тобто з 01.02.2024;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень, за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 300/1885/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999 та з 01.07.2000 по 31.12.2001.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області продовжити з 01.02.2024 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.05.2023 і рішення про призначення пенсії за віком, прийнято на підставі такої заяви.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що із страхового стажу позивача вилучено періоди роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2001, у зв`язку з не підтвердженням факту роботи та сплати страхових внесків. Зокрема, зазначає, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, МП Горяни () перебувало нa oбліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 (при цьому в трудовій книжці зазначений період роботи з 1992 року). 3a період з 01.01.1995 по 31.12.1997 нe нapaxoвyвaло внески/з6ip на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 3a період з 01.01.1998 по 31.01.1998 нapaxoвyвaло внески/збip на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Період роботи з 31.01.1998 по 28.02.1999 в СС Білий Черемош не враховано до страхового стажу, оскільки архівний відділ Верховинської РДА листом від 22.12.2023 повідомив, що у книгах нарахування заробітної плати СС Білий Черемош за 1998- 1999 відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів на ОСОБА_1 .

Період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в СГ Верховинщина вилучено зі страхового стажу, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховано особу (форми ОК-5). Згідно листа архівного відділу Верховинської РДА документи з особового складу ФГ Верховинщина на зберігання до архівного відділу не надходили.

Таким чином, відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Відтак, апелянт вважає, що рішення за №19 від 30.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято згідно норм чинного законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для того щоб відмовити позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача у наявності такого недоліку відсутня.

Суд зазначив, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також, суд вказав, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично внаслідок невиконання ПМП "Горяни", СС "Білий Черемош" та ССГ "Верховинщина" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Таким чином, суд вважав, що періоди роботи ОСОБА_1 у МПП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.01.1998, у СС "Білий Черемош" з 31.08.1998 по 29.02.1999 та в ССГ "Верховинщина" з 20.03.1999 по 31.12.2001" підлягають зарахуванню до страхового стажу останнього.

Враховуючи наведене, є протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень, за період з 21.05.2023 по 31.01.2024, так як відповідач не мав жодних правових підстав визначати таку переплату.

Суд вважав, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання Головнго управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області продовжити з 01.02.2024 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.05.2023 і рішення про призначення пенсії за віком, прийнято на підставі такої заяви.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 після досягнення 60 річного віку 22.05.2023 звернувся до Головного управління ПФУ в області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.15-17, 56-58).

Як свідчить протокол призначення пенсії "Версія: 1.06.78.1" від 29.05.2023 (а.с.101) позивачу з 21.05.2023 призначено пенсію за віком на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.06.2023 за №19.

Згідно зазначеного протоколу "страховий стаж (неповний)" ОСОБА_1 становить 32 роки 8 місяців 19 днів.

Також, зі змісту Форми РС-право (а.с.102) слідує, що "страховий стаж з урахуванням перетину періодів" ОСОБА_1 становить 32 роки 8 місяців 19 днів, при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу останнього було враховано періоди:

- з 01.10.1992 по 31.01.1998;

- з 01.02.1998 по 28.02.1999;

- з 30.03.1999 по 31.12.2001.

Головне управління ПФУ в області звернулося до Архівного відділу Верховинської районної державної адміністрації з листом від 05.12.2023 за №0900-0304-8/62060 "Про витребування документів на ОСОБА_1 " в якому просило "направити на нашу адресу підтверджуючі довідки про періоди роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у малому приватному підприємстві "Горяни" з 01.10.1992 по 31.01.1998, у селянській спілці "Білий Черемош" з 31.08.1998 по 29.02.1999 та в спілці селянських (фермерських) господарств "Верховинщина" з 20.03.1999 по 31.12.2001" (а.с.114).

Листом від 22.12.2023 за №32/01-14 Архівним відділом Верховинської районної державної адміністрації Головному управлінню ПФУ в Івано-Франківській області повідомлено, що "документи з особового складу МПП "Горяни" та спілки селянських (фермерських господарств) "Верховинщина" на зберігання до архівного відділу не передавали. У книгах нарахування заробітної плати селянської спілки "Білий Черемош"за 1998-1999 роки відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів на ОСОБА_1 " (а.с.115).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області видано довідку від 11.01.2024 за №60/06-16 "про те, що ПМП "Горяни" () перебувало на обліку в органах Пенсійного фонду України в області з 01.01.1995 пп 18.05.2006. За період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За період з 01.01.1998 по 31.01.1998 нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.113).

В ході повторного перегляду електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та заяви від 22.05.2023 Управлінням прийнято рішення від 30.01.2024 за №19, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Така відмова мотивована тим, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж (не менше 30 років), страховий стаж останнього згідно оскаржуваного рішення становить 24 роки 10 місяців 18 днів (а.с.13, 105).

За змістом оскаржуваного рішення до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи в ПМП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992, оскільки за даними довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 за №60/06-16 ПМП "Горяни" перебувало на обліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 і за період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- період роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 в СС "Білий Черемош", оскільки згідно листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів;

- період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ "Верховинщина", оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5).

Судом встановлено, що в ОСОБА_1 є дві трудові книжки:

- трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 (а.с.18-23);

- трудова книжка серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 (а.с.24-25).

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 (а.с.24-25) позивач:

- 01.10.1992 прийнятий на роботу в ПМП "Горяни" різноробочим по виготовленню товарів народного споживання (запис №1);

- 31.01.1998 звільнений з роботи в ПМП "Горяни" згідно поданої заяви (запис №2).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 (а.с.18-23) позивач:

- у період з 31.01.1998 по 29.02.1999 працював шофером в СС "Білий Черемош" (записи №№5-6);

- у період з 30.03.1999 по 31.12.2001 працював різноробочим в ССГ "Верховинщина" (записи №№7-8).

Окрім цього, разом із оскаржуваним рішенням на адресу позивача надійшов лист Управління від 06.02.2024 за №0900-0401-8/7493, в якому відповідач зазначив про переплату пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 та просив добровільно повернути суми виплаченої пенсії.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії та діями органу пенсійного забезпечення щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ], Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV) та іншими.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом №1058-IV.

Згідно приписів статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 3 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності 01.01.2004 Законом №1058-IV періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статті 3 та 56 Закону №1788-ХІІ на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 за №794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, відповідно до приписів пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, із викладених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження стажу роботи на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

З матеріалів справи видно, що позивачем було подано до заяви від 22.05.2023 про призначення пенсії за віком дві трудові книжки: трудова книжка серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 та трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984, які містять всі необхідні дані, що підтверджують стаж роботи позивача у відповідні періоди.

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 позивач:

- 01.10.1992 прийнятий на роботу в ПМП "Горяни" різноробочим по виготовленню товарів народного споживання (запис №1);

- 31.01.1998 звільнений з роботи в ПМП "Горяни" згідно поданої заяви (запис №2).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 позивач:

- у період з 31.01.1998 по 29.02.1999 працював шофером в СС "Білий Черемош" (записи №№5-6);

- у період з 30.03.1999 по 31.12.2001 працював різноробочим в ССГ"Верховинщина" (записи №№7-8).

Отже, стаж роботи позивача у спірні періоди підтверджуються основним документом - трудовою книжкою.

Проте, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи в ПМП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992, оскільки за даними довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 за №60/06- 16 ПМП "Горяни" перебувало на обліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 і за період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та згідно листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 документи з особового складу ПМП «Горяни» на зберігання не передавалися;

- період роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 в СС "Білий Черемош", оскільки згідно листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів;

- період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ "Верховинщина", оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5) та згідно листа архівного відділу Верховинської РДА документи з особового складу ФГ«Верховинщина» на зберігання до архівного відділу не надходили.

Також, як зазначив відповідач: "Згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював з 01.10.1992 по 31.01.1998 робочим по виготовленню товарів народного споживання. Однак, достовірність трудової книжки викликає сумнів, оскільки в ній є тільки запис про роботу в МП "Горяни, записи на прийняття та звільнення проведені одним почерком та однією ручкою. Також звертаємо увагу суду, що це єдиний запис в трудовій книжці НОМЕР_2 , попередній і всі наступні періоди роботи записані в трудовій книжці НОМЕР_3 . Крім того, на титульній сторінці зазначено, що трудова книжка заповнена 1 жовтня 1992 року, однак по бланку трудової книжки видно, що вона видрукувана в 2000-х роках (рік з 20 виправлено на "1992").

З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.

Як уже зазначалося, згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли "відсутня трудова книжка", або "відсутні відповідні записи про відповідні періоди роботи особи" чи містяться "неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про ті чи інші періоди роботи особи на підприємстві".

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).

На момент заповнення титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 та внесення запису №1 у трудову книжку про прийняття на роботу чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі - Інструкція №162).

Положеннями пункту 2.3. Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За змістом пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №162).

Як визначено пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі по тексту також - Постанова №656) та даною Інструкцією.

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 Постанови №656).

Пунктом 12, 13 вказаної Постанови передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться за мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація та офіційною мовою СРСР.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 Постанови №656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 09.08.2019 у справі №654/892/17, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Колегія суддів звертає увагу, що записи №№1-2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 є чіткими і зрозумілими, виконані без виправлень, містять інформацію про порядковий номер, дату призначення та звільнення, відомості про призначення на роботу та звільнення, інформацію про документи на основі яких внесені записи, запис про звільнення засвідчений підписом керівника підприємства та засвідчений відтиском печатки.

При цьому, візуальний огляд (дослідження) трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 засвідчує, що на сторінці 1 бланку трудової книжки в графі "Дата заповнення" рік заповнення надрукований машинописним способом "20_р.", однак роботодавцем при заповненні трудової книжки поверх друкованого запису "20_" вчинено виправлення шляхом внесення відомостей рукописного запису "1992 р.".

Окрім цього, на вказаній сторінці трудової книжки, нижче коментованого запису, рукописним способом в графі "Дата заповнення" внесений запис "1 жовтня 1992", а на внутрішній частині титульного аркушу (обкладинки) трудової книжки внесені відомості наступного змісту "Дописаній даті 1 жовтня 1992 р. Вірити. Директор ПП "Горяни" П. Плитчук". Поруч із таким записом проставлений підпис та відтиск круглої печатки ПМП "Горяни".

Судом вірно враховано, що такі виправлення не суперечать положенням Інструкція №162, зокрема:

- після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (підпункт 2.12 пункту 2 Інструкції №162);

- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (підпункт 2.6 пункту 2 Інструкції №162);

- виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (підпункт 2.9 пункту 2 Інструкції №162).

Разом з тим, таке виправлення при заповненні трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.10.1992 не є безумовною підставою для не зарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 (адміністративне провадження №К/9901/32140/18) та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а (адміністративне провадження №К/9901/17572/18), формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Таким чином, період роботи позивача з 01.10.1992 по 31.12.1997 підлягає врахуванню до страхового стажу позивача на підставі записів №№1-2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.10.1992.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984 в СС «Білий Черемош», оскільки у відповідності до листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів, то колегія суддів вказує наступне.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ в період 1998-1999 років основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В позивача наявна трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984. Згідно записів №№5-6 зазначеної трудової книжки позивач у період з 31.01.1998 по 29.02.1999 працював шофером в СС "Білий Черемош".

Вказана трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції №162 та Інструкції №58, містить інформацію про призначення на роботу і звільнення з роботи, інформацію про документи на основі яких внесені записи №№5-6 засвідчені підписом керівника підприємства та засвідчений відтиском печатки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Таким чином, відсутність даних про нарахування заробітної плати та трудоднів у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999 не є безумовною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999.

З урахуванням норм чинного законодавства, беручи до уваги відомості трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984, період роботи позивача з 31.01.1998 по 29.02.1999 в СС "Білий Черемош" підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ "Верховинщина", оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5) та згідно листа архівного відділу Верховинської РДА документи з особового складу ССГ«Верховинщина» на зберігання до архівного відділу не надходили, то колегією суддів враховано наступне.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В позивача наявна трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_3 від 28.01.1984. Згідно записів №№7-8 зазначеної трудової книжки позивач у період з 30.03.1999 по 31.12.2001 працював різноробочим в ССГ "Верховинщина".

Вказана трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції №162 та Інструкції №58, містить інформацію про призначення на роботу і звільнення з роботи, інформацію про документи на основі яких внесені записи №№7-8 засвідчені підписом керівника підприємства та засвідчений відтиском печатки.

Відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5) за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ «Верховинщина» не може бути підставою для не зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки саме у роботодавця (страхувальника) виник обов`язок по нарахуванню і сплаті страхових внесків.

Так, статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.

Як вірно зазначено судом, у даному випадку потрібно керуватися нормами матеріального права, чинними на час спірних правовідносин, зокрема, за період з 1992 року по 2001 рік.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 за №400/97-ВР (надалі-Закон №400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно- правового характеру.

Відповідно до пункту 1 частини 1 стаття 4 Закону №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР.

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону №400/97- ВР).

Згідно підпунктів 2.1., 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №11- 1 від 06.09.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1996 за №550/1575 (надалі -Інструкція №11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Підпунктами 18.2, 18.3. і 18.4. пункту 18 Інструкції №11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2., 2.4., 2.7. пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані:

- вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування;

- своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти;

- зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-1).

В свою чергу, з 05.11.1991 Закон України "Про пенсійне забезпечення", врегульовував наступним чином спірні правовідносини.

По перше, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів* - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (підпункт а частини 1 статті З Закону №1788-ХІІ).

По друге, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (частини 1, 2, пункт "а" частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ).

По третє, у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина 1 статті 66 Закону №1788-ХІІ).

У вказаний період діяв пункт "б" частини 1 статті 110 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), за змістом якого при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частина 5 та 6 статті 20 Закону №1058-IV).

Як слідує із приписів частини 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

При цьому, у частині 10 статті 20 Закону №1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство- страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично внаслідок можливого невиконання ПМП "Горяни", СС "Білий Черемош" та ССГ "Верховинщина" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17 та від 08.04.2022 у справі №242/1568/17.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що періоди роботи позивача у ПМП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.12.1997, у СС "Білий Черемош" з 31.01.1998 по 29.02.1999 та в СС «Верховишцина" з 01.07.2000 по 31.12.2001 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім наведеного вище, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, 22.05.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. В результаті розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення від 07.06.2023 за №19 (протокол розрахунку від 29.05.2023) про призначення пенсії за віком з 21.05.2023. Страховий стаж розраховано в розмірі 32 роки 8 місяців 19 днів.

Про це свідчить, протокол призначення пенсії "Версія: 1.06.78.1" від 29.05.2023, згідно якого позивачу з 21.05.2023 призначено пенсію за віком на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.06.2023 за №19.

Згідно зазначеного протоколу "страховий стаж (неповний)" позивача становить 32 роки 8 місяців 19 днів.

Також, зі змісту Форми PC-право слідує, що "страховий стаж з урахуванням перетину періодів" позивача становить 32 роки 8 місяців 19 днів, при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу останнього було враховано періоди:

-з 01.10.1992 по 31.01.1998;

-з 01.02.1998 по 28.02.1999;

-з 30.03.1999 по 31.12.2001.

Однак, в результаті повторного перегляду електронної пенсійної справи позивача та заяви від 22.05.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення від 30.01.2024 за №19, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Із страхового стажу позивача вилучено періоди з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2001.

Згідно рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 30.01.2024 за №19 страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяці 18 днів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.

При прийманні документів працівник сервісного центру, поряд з іншим:

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Аналогічні строки та порядок розгляду передбачені Законом №1058-IV,

Відтак, із наведеного слідує, що на орган пенсійного забезпечення ще на етапі первинного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, було покладено обов`язок по здійсненню перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою, та обґрунтованості видачі таких з метою забезпечення реалізації права особи на призначення та отримання пенсії.

Законом №1058-IV визначено, що додаткова перевірка може бути здійснена виключно для встановлення достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію.

При цьому, дана перевірка має бути здійснена не пізніше 10 днів після надходження заяви, може бути продовжена разом із строком розгляду, але не більше ніж на 15 днів.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Як вбачається із матеріалів справи, на заяві позивача від 22.05.2023 Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області не зроблено жодних записів чи відміток про подання не всіх документів чи необхідність додатково подати документи.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення (абзаци 4,5 пункту 1.8 Порядку №22-1)

Отже, Порядком №22-1 не встановлена можливість уповноваженого органу пенсійного забезпечення, котрий приймає рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії, а також органу, на обліку якого перебуває пенсіонер і котрий здійснює нарахування пенсії, повторно розглядати заяву пенсіонера про призначення пенсії та виносити рішення на заміну попереднього за відсутності поданих заявником додаткових та інших уточнюючих документів.

Відтак, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області неправомірно здійснило повторний розгляд заяви позивача і без наявності на те законних підстав постановило рішення про відмову у призначенні пенсії за №19 від 30.01.2024.

З огляду на вищезазначене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним і підлягає скасуванню.

При цьому, і є протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті позивачу пенсії за віком та щодо повернення позивачем виплаченої суми пенсії у розмірі 18539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024, оскільки така вимога є похідною від основної.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат на користь будь-якої із сторін.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 300/1885/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос