Справа № 546/833/24
Суддя: Зіненко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 546/833/24
номер провадження 2-а/546/15/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні відповідача) начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

встановив:

16 серпня 2024 року до Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних 30 листопада 2022 року на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу». Позивач ОСОБА_1 був раніше засуджений 07.09.2018 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ст.286 ч.2 KK України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, відбував покарання в установах Державної кримінальної-виконавчої служби з 08 травня 2018 року по 14 грудня 2020 року звідки звільнений умовно-достроково 01 рік 05 місяців 04 дні із залишенням додаткової міри покарання на підставі ст.81 KK України за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.12.2020 року. 28 липня 2024 року начальник відділення обліку мобілізаційної роботи заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 капітан ОСОБА_3 , керуючись статтею 255 KУпAП склав протокол про те, що позивач 28 липня 2024 року о 13 годині 10 хвилин був супроводжений до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками Національної поліції України, який 04 липня 2024 року отримав повістку з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.07.2024 о 15.00 з питань проходження ВЛК, але в установлений час не прибув i про причини неявки не повідомив. Станом на 28.07.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до шостого відділу Полтавського РТЦК та CП не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою KMУ від 30.12.2022 року №1487, ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. 30 липня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, постановив накласти штраф у сумі 17000 гривень. Вважає постанову, винесену 30 липня 2024 року №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не було долучено жодного доказу, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, так i щодо визначення уповноваженої особи, що підтверджуються графою «до протоколу додається», яку заповнено не було. Тобто матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються виключно з протоколу № 2398 про адміністративне правопорушення та не містили жодних доказів, що підтверджують факт вчинення мною адміністративного правопорушення, а тому можна зробити висновок, що постанову було винесено виключно на підставі протоколу, який с ідентичним за змістом постанові за відсутності будь-яких доказів та без врахування пояснень позивача. Окрім того всупереч Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, позивач не отримував повістки, де зазначено її реєстраційний номер та мету виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки aбo його відділів, що підтверджується змістом протоколу.

Також позивач зазначає, що станом на час складення відносно нього протоколу він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних 30 листопада 2022 року на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та відсутні правові підстави для повторного набуття правового статусу військовозобов`язаного.

Крім цього позивач звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено про те, що ОСОБА_1 порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних». Разом з тим, не зазначено жодного пункту, кожен з яких передбачає окремий характер дій суб`єкта. Також у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак зазначена частина містить декілька абзаців, кожен з яких передбачає окремий самостійний обов`язок. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив частину 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», яка також містить абзаци, кожен з яких передбачає окремий самостійний обов`язок. Таким чином, відповідачем в оскаржуваній постанові не конкретизовано норми, які порушено ОСОБА_1 . У той же час стаття 210 KУпAП встановлює адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а стаття 210-1 KУпAП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Тобто, враховуючи те, що, як у протоколі, так i у постанові міститься посилання на порушення мною Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», то відповідно i відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена статтею 210 1 КУпАП, а не статтею 210 КУпАП.

Посилаючись на вищезазначені обставини, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

У судове засідання позивач не з`явився, 19.09.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а. с. 30).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв (а.с. 28).

У судове засідання не з`явився третя особа ОСОБА_2 , про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним, про причини своєї неявки суд не повідомляв (а.с. 29).

З огляду на положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить наступних висновків.

Відповідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ОСОБА_1 30 листопада 2022 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу» (а.с. 9).

Як установлено з копії довідки про звільнення від 14.12.2020 серії ПОЛ №03697, виданої ОСОБА_1 , останній раніше судимий, засуджений 07.09.2018 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Відбував покарання в установах Державної кримінально виконавчої служби з 08 травня 2018 року по 14 грудня 2020 року (а. с. 10).

Відповідно до копії протоколу №2398 про адміністративне правопорушення від 28 липня 2024 року, 28 липня 2024 року о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_1 був супроводжений до шостого відділу Полтавського РТЦК та CП працівниками Національної поліції України, який 04 липня 2024 року отримав повістку з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.07.2024 о 15.00 з питань проходження ВЛК, але в установлений час не прибув i про причини неявки не повідомив. Станом на 28.07.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до шостого відділу Полтавського РТЦК та CП не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою KMУ від 30.12.2022 року №1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ i організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час i частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє i до тепер, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. У розділі «Пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено, що із змістом протоколу ОСОБА_1 не згоден, так як 30.11.2022 року був виключений з військового обліку ст. 37 п. 6 пд. 6 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу». Тому не підлягає врученню повісток i проходження ВЛК (а. с. 11).

Постановою №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 30 липня 2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 на ОСОБА_1 було накладено штраф у сумі 17000 грн (а. с. 12).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Диспозиція частини 1 статті 210 КУпАП передбачає порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно частини 3 цієї статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, тому при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.

Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд сформулював у постановах від 11.04.2019 (провадження № 51-9182км 18), від 14.02.2018 (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20.02.2018 (провадження № 61-4255св18), від 25.04.2018 (провадження № 61-1664св17), від 21.02.2019 (провадження № 51-7411км 18).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232 (в редакції, чинній на час виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921 (який був чинний на час виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на відповідній території; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством.

Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за їх особистої присутності. При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку.

Виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (які пропали безвісти) або засуджені до позбавлення волі, здійснюється без їх особистої присутності.

Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Таким чином обов`язок прийняття рішення щодо виключення особи з військового обліку, покладається на районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Дана Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022, якою було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Тобто рішення про виключення ОСОБА_1 з військового обліку було прийняте 30.11.2022 уповноваженим органом - ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було викладено в новій редакції.

Так, відповідно до частини 6 статті 37 цього закону виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Тобто, новою редакцією частини 6 статті 37 цього закону було виключено таку підставу виключення з військового обліку для громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Однак слід зазначити, що ні положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ні положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» не містять норм про можливість повторного взяття на військовий облік виключених з нього осіб.

Окрім того суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України у справі №1-25/2010 від 29 червня 2010 року зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової

визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Крім того в підпункті 2.2. пункту 2 Рішення Першого Сенату Конституційного Суду України від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019 у справі у справі № 3-391/2018(6048/18) зазначено, що неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини (абзац дев`ятий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни юридичного регулювання у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на думку суду, повторне взяття на військовий облік ОСОБА_1 , який був виключений з нього на підставі діючого на той час законодавства, буде суперечити вищенаведеним нормам закону та рішенням Конституційного Суду України.

Крім того суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин. Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 було затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пунктів 28 та 29 цього Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1). 29. У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; підпис (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку, дата підпису; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Твердження позивача про те, що йому не було вручено повістку, де були б зазначені відомості, передбачені пунктами 28 та 29 вищенаведеного порядку, відповідачем не спростовано.

Як було вже зазначено, диспозиція статті 210 КУпАП є бланкетною, у якій не встановлено певних правил поведінки і при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Так у постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначено про те, що ОСОБА_1 порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних». Однак вказана постанова не містить посилання та те, який саме пункт даного Порядку було порушено ОСОБА_1 .

Крім того у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив частину 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу».

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Між тим постанова №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 30 липня 2024 року не містить вказівку на те, який саме з перелічених обов`язків порушив ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

На думку суду, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належним чином. У свою чергу відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вказаного вище, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 620,60 грн необхідно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 2, 3, 71, 72, 76, 77, 229, 241-246, 286 КАС України, ст. ст. 210, 245, 251, 254, 255, 280, 283 КУпАП, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні відповідача) начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову №2398 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 30 липня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 620 (шістсот двадцять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому копію рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Третя особа начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В. Зіненко