Справа № 320/10535/22
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року № 320/10535/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка» (далі також ТОВ «АК «Насташка», позивач) до Головного управління ДПС у Київській області (далі також ГУ ДПС у Київській області, відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року №, від 12 жовтня 2021 року №, від 24 жовтня 2022 року №, винесені ГУ ДПС у Київській області на підставі акту перевірки №14592/10-36-07-15/32792184.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням наведених положень, суд 05 березня 2024 року перейшов до розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач наголошував, що оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для їх скасування відсутні.

ГУ ДПС у Київській області було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № .

Ухвалою суду від клопотання відповідача задоволено, закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № , відтак суд розглядає дану справу в межах позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 жовтня 2021 року № та від 24 жовтня 2022 року №.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Посадовими особами відповідача з 20 липня 2021 року по 31 серпня 2021 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АК «Насташка», , за результатами якої складено акт № 14592/10-36-07-15 (далі також акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі також ПК України) в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 468 037, 00 грн, а саме: за квітень 2017 року на суму 41 140, 00 грн, травень 2017 року 13 640, 00 грн, червень 2017 року 54 120, 00 грн, липень 2017 року 27 647, 00 грн, вересень 2017 року 96 140, 00 грн, жовтень 2017 року 54 707, 00 грн, листопад 2017 року 14 567, 00 грн, січень 2018 року 43 317, 00 грн, лютий 2018 року 28 827, 00 грн, березень 2018 року 42 703, 00 грн, квітень 2018 року 55 123, 00 грн, травень 2018 року 78 595, 00 грн, червень 2018 року 115 145, 00 грн, серпень 2018 року 31 129, 00 грн, жовтень 2018 року 8 33, 00 грн, листопад 2018 року 152 529, 00 грн, серпень 2019 року 338 049, 00 грн, вересень 2019 року 72 379, 00 грн, жовтень 2019 року 34 791, 00 грн та вересень 2020 року 165 146, 00 грн;

- п. 201.10 статті 201 ПК України не зареєстровані податкові накладні за травень 2018 року з обсягом постачання 968 700, 00 грн та за липень 2018 року з обсягом постачання 155 645, 00 грн;

- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР виявлено факт зберігання пального в період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року без наявності ліцензії на право зберігання пального за адресою: Київська область, Рокитнянський район, село Настюшка, вулиця Центральна, будинок 56.

За результатами розгляду заперечень позивача контролюючим органом прийнято рішення від 06 жовтня 2021 року № 16235/12-10-36-07-04, яким висновки, зазначені в акті перевірки від 07 вересня 2021 року № 14592/10-36-07-15/32792184 на ст. 89, викласти в наступній редакції:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 150 659, 00 грн, а саме: за квітень 2017 року на суму 41 140, 00 грн, травень 2017 року 13 640, 00 грн, червень 2017 року 54 120, 00 грн, липень 2017 року 27 647, 00 грн, вересень 2017 року 96 140 грн, жовтень 2017 року 54 707, 00 грн, листопад 2017 року 14 567, 00 грн, січень 2018 року 43 317, 00 грн, лютий 2018 року 28 827, 00 грн, березень 2018 року 42 703, 00 грн, квітень 2018 року 55 123, 00 грн, вересень 2018 року 31 981, 00 грн, січень 2019 року 10 601, 00 грн, травень 2019 року 73 711, 00 грн, серпень 2019 року 294 096, 00 грн, вересень 2020 року 268 339, 00 грн.;

- п. 201.10 статті 201 ПК України не зареєстровані податкові накладні за вересень 2018 року з обсягом постачання 159 905, 00 грн, за січень 2019 року з обсягом постачання 53 005, 00 грн, за травень 2019 року з обсягом постачання 368 555 грн, за травень 2020 року з обсягом постачання 542 880, 00 грн;

- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР виявлено факт зберігання пального в період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року без наявності ліцензії на право зберігання пального за адресою: Київська область, Рокитнянський район, село Настюшка, вулиця Центральна, будинок 56.

ГУ ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 12 жовтня 2021 року № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 500 000, 00 грн за платежем: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- від 12 жовтня 2021 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 1 265 725, 00 грн, у тому числі 1 150 659, 00 грн за податковими зобов`язаннями, 115 066, 00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

За результатами розгляду скарг ТОВ «АК «Насташка» (вх. № 31755/6 від 28 жовтня 2021 року № 32170/6 від 01 листопада 2021 року) ДПС України прийнято рішення від 19 жовтня 2022 року № 12853/6/99-00-06-01-06, яким скарги задоволено частково:

- скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 12 жовтня 2021 року № ;

- скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 12 жовтня 2021 року № в частині встановлених перевіркою порушень по взаємовідносинах із ТОВ «Скафко Груп», ТОВ «Джаст Агро» та в частині збільшення податкових зобов`язань на суму 224 869, 00 грн по операціям з переміщення свиней, та у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення і податкове повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № залишено без змін.

ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 жовтня 2022 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 519 123, 00 грн, у тому числі 471 930, 00 грн за податковими зобов`язаннями, 47 193, 00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Не погоджуючись із податковими повідомлення-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно пп. 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

За правилами пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із абзацами першим, другим пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Крім того, пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі також Закон 996-XIV) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями статті 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі також Положення № 88), за змістом яких первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно із пунктом 2.4 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам (підпункти 2.15, 2.16 пункту 2 Положення № 88).

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 20 грудня 2019 року у справі № 821/4564/14 та від 09 серпня 2023 року № 560/3841/19.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення позивачем господарських операцій з його контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Скафко Груп», ТОВ «Джаст Агро», ТОВ «Інтерком Агро», за якими ТОВ «АК «Насташка» сформовано податковий кредит.

Між тим, рішенням ДПС України від 19 жовтня 2022 року № 12853/6/99-00-06-01-06 встановлено, що висновки, наведені в акті перевірки про завищення ТОВ «АК «Насташка» податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Скафко Груп» та ТОВ «Джаст Агро» є необґрунтованим та не забезпеченим належною доказовою базою.

Відтак, суд досліджує господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерком Агро».

Так, 05 квітня 2017 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Інтерком Агро» (постачальник) укладено договір поставки № 05/04/17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар (макуха соєва, олія соєва), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його у повному обсязі на умовах, визначених цим договором.

Впродовж 2017-2018 рів контрагент позивача здійснив поставку олії соєвої, внаслідок чого сторони склали наступні документи:

- видаткові накладні № РН-0000040 від 10 квітня 2017 року; № РН-0000043 від 18 квітня 2017 року; № РН-0000049 від 26 квітня 2017 року; № РН-0000052 від 04 травня 2017 року; № РН-0000058 від 20 червня 2017 року; № РН-0000059 від 21 червня 2017 року; № РН-0000060 від 26 червня 2017 року; № РН-0000067 від 27 червня 2017 року; № РН-0000073 від 13 липня 2017 року; № РН-0000074 від 24 липня 2017 року; № РН-0000080 від 04 серпня 2017 року; № РН-0000083 від 11 серпня 2017 року; № РН-0000089 від 23 серпня 2017 року; № РН-0000094 від 31 серпня 2017 року; № РН-0000102 від 21 вересня 2017 року; № РН-0000104 від 27 вересня 2017 року; № РН-0000108 від 29 вересня 2017 року; № РН-0000111 від 10 жовтня 2017 року; № РН-0000115 від 18 жовтня 2017 року; № РН-0000118 від 26 жовтня 2017 року; № РН-0000123 від 27 жовтня 2017 року; № РН-0000127 від 08 листопада 2017 року; № РН-0000132 від 20 листопада 2017 року; № РН-0000136 від 28 листопада 2017 року; № РН-0000140 від 05 грудня 2017 року; № РН-0000146 від 15 грудня 2017 року; № РН-0000152 від 21 грудня 2017 року; № РН-0000014 від 26 січня 2018 року; № РН-0000020 від 08 лютого 2018 року; № РН-0000032 від 28 лютого 2018 року; № РН-0000040 від 09 березня 2018 року; № РН-0000045 від 21 березня 2018 року; № РН-0000050 від 31 березня 2018 року; № РН-0000054 від 10 квітня 2018 року; № РН-0000055 від 12 квітня 2018 року; № РН-0000063 від 25 квітня 2018 року;

- податкові накладні № 4 від 10 квітня 2017 року; № 8 від 18 квітня 2017 року; № 14 від 26 квітня 2017 року; № 1 від 04 травня 2017 року; №3 від 20 червня 2017 року; № 4 від 21 червня 2017 року; № 5 від 26 червня 2017 року; №6 від 27 червня 2017 року; № 6 від 13 липня 2017 року; № 8 від 24 липня 2017 року; № 2 від 04 серпня 2017 року; № 5 від 11 серпня 2017 року; № 12 від 23 серпня 2017 року; № 17 від 31 серпня 2017 року; № 8 від 21 вересня 2017 року; № 11 від 27 вересня 2017 року; № 13 від 29 вересня 2017 року; № 3 від 10 жовтня 2017 року; № 7 від 18 жовтня 2017 року; № 11 від 26 жовтня 2017 року; № 14 від 27 жовтня 2017 року; № 5 від 08 листопада 2017 року; № 10 від 20 листопада 2017 року; № 14 від 28 листопада 2017 року; № 3 від 05 грудня 2017 року; № 9 від 15 грудня 2017 року; № 15 від 21 грудня 2017 року; № 15 від 26 січня 2018 року; № 5 від 08 лютого 2018 року; № 17 від 28 лютого 2018 року № 7 від 09 березня 2018 року; № 13 від 21 березня 2018 року; № 18 від 31 березня 2018 року; № 4 від 10 квітня 2018 року; № 5 від 12 квітня 2018 року; № 17 від 25 квітня 2018 року;

- рахунки-фактури № СФ-0000041 від 10 квітня 2017 року; № СФ-0000045 від 18 квітня 2017 року; № СФ-0000050 від 26 квітня 2017 року; № СФ-0000053 від 04 травня 2017 року; № СФ-0000061 від 20 червня 2017 року; № СФ-0000062 від 21 червня 2017 року; № СФ-0000063 від 26 червня 2017 року; № СФ-0000064 від 27 червня 2017 року; № СФ-0000070 від 13 липня 2017 року; № СФ-0000071 від 24 липня 2017 року; № СФ-0000077 від 04 серпня 2017 року; № СФ-0000081 від 11 серпня 2017 року; № СФ-0000087 від 23 серпня 2017 року; № СФ-0000092 від 31 серпня 2017 року; № СФ-0000101 від 21 вересня 2017 року; № СФ-0000103 від 27 вересня 2017 року; № СФ-0000106 від 29 вересня 2017 року; № СФ-0000111 від 10 жовтня 2017 року; № СФ-0000115 від 18 жовтня 2017 року; № СФ-0000118 від 26 жовтня 2017 року; № СФ-0000123 від 27 жовтня 2017 року; № СФ-0000127 від 08 листопада 2017 року; № СФ-0000131 від 20 листопада 2017 року; № СФ-0000136 від 28 листопада 2017 року; № СФ-0000140 від 05 грудня 2017 року; № СФ-0000146 від 15 грудня 2017 року; № СФ-0000152 від 21 грудня 2017 року; № СФ-0000014 від 26 січня 2018 року; № СФ-0000020 від 08 лютого 2018 року; № СФ-0000032 від 28 лютого 2018 року; № СФ-0000040 від 09 березня 2018 року; № СФ-0000045 від 21 березня 2018 року; № СФ-0000050 від 31 березня 2018 року; № СФ-0000054 від 10 квітня 2018 року; № СФ-0000055 від 12 квітня 2018 року; № СФ-0000063 від 25 квітня 2018 року.

Оплата за товар відбувалася у безготівковій формі, відповідно до наявних в матеріалах справи оборотно-сальдових відомостей по рахунку.

Перевезення товару відбувалось автомобільним транспортом, що підтверджується наданими суду товарно-транспортними накладними.

Наведені вище документи також надавались контролюючому органу під час проведення ним документальної планової виїзної перевірки, про що зазначено в акті перевірки.

Суд зазначає, що окремі надані документи не відповідають вказаним вище обов`язковим вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зокрема: товарно-транспортні накладні, видаткові накладні не містять відомостей, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (їх прізвища, ім`я, по-батькові), видаткові накладні не містять відомостей про дату та номер довіреності на підписання, хоча такі дані становлять собою обов`язкові до заповнення реквізити відповідних документів.

На думку суду вказані порушення в частині дотримання вимог закону щодо наявності всіх обов`язкових реквізитів при складанні первинних документів не є формальними, а мають суттєвий вплив, внаслідок якого неможливим є віднесення вказаних документів до категорії первинних, оскільки відсутність наведених вище їх обов`язкових реквізитів створює ситуацію, за якої не вбачається можливим встановити реальний зміст здійснюваних господарських операцій, наявність дійсного волевиявлення їх учасників.

Таким чином, надані позивачем документи з зазначеними вище недоліками, суд не вважає первинними документами в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Також, в акті перевірки зазначено, що між ТОВ «АК «Насташка» (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) були укладені договори оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 31 серпня 2018 року № 346, від 01 липня 2019 року № 01/07-19-Л, від 02 вересня 2019 року № 02/09-19-Л, від 01 жовтня 2019 року № 01/10-19-Л та від 14 липня 2020 року № 14/07/20.

На виконання умов вказаних договорів вподовж 2018-2020 років ФОП ОСОБА_1 на адресу позивача склад та зареєстрував податкові накладні № 2 від 18 жовтня 2018 року, № 3 від 08 листопада 2018 року; № 1 від 01 серпня 2019 року; № 2 від 30 вересня 2019 року; № 3 від 22 жовтня 2019 року; № 2 від 17 липня 2020 року на загальну суму 1 904 270, 00 грн (у тому числі ПДВ 317 378, 40 грн).

Контролюючому органу на підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце між позивачем та ФОП ОСОБА_1 надавались акти виконання робіт та карту рахунку 631, за наслідком дослідження яких відповідач зазначив, що в актах виконаних робіт не деталізовано, які роботи виконані комбайном John Deere 9650 STS, державний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, на яких саме земельних ділянках та яка площа була оброблена. Також вони не містили інформацію про водія, який здійснював керування орендованим транспортним засобом.

Суд зазначає, що позивачем в ході судового розгляду справи не надано суду жодних первинних документів бухгалтерського обліку по операціях із контрагентом ФОП ОСОБА_1 , у тому числі але невиключно, копії укладених договорів, податкових накладних, видаткових накладних, актів виконаних робіт, тощо.

При вирішенні адміністративної справи № 809/1337/17 у постанові від 04 вересня 2018 року Верховним Судом сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно пункту 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «АК «Насташка» не доведено наявності законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних по операціях із ФОП ОСОБА_1 при визначені суми його податкового обов`язку.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 24 жовтня 2022 року № є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Актом перевірки встановлено факт зберігання позивачем пального в період з 01 квітня 2020 року по 17 квітня 2020 року без наявності ліцензії на право зберігання пального за адресою: Київська область, Рокитнянський район, село Настюшка, вулиця Центральна, будинок 56.

30 березня 2020 року між ТОВ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ СІЛЬСКОГОСПОДАРСЬКИЙ КООПЕРАТИВ» (ТОВ «ПУСК», постачальник) та ТОВ «АК «Насташка» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 30/03/2020-2.

У своєму позові ТОВ «АК «Насташка» зазначило, що фактично поставка важких дистилятів (газойлі), транспортними засобами ТОВ «ПУСК» здійснювалось за адресою: Київська область, с. Насташка, вулиця Центральна, 88-А.

Суд не погоджується із вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 01 квітня 2020 року № 1/04/20-1, від 03 квітня 2020 року № 3/04/20-1, від 09 квітня 2020 року № 9/04/20-1, від 17 квітня 2020 року № 17/04/20 пунктом розвантаження дизельного паливо зазначено: Київська область, Рокитнянський район, село Насташка, вулиця Центральна 56.

Крім того, як зазначив відповідач в акті перевірки, що не було спростовано позивачем, доставка ТОВ «ПУСК» пального до місця зберігання : Київська область, Рокитнянський район, село Насташка, вулиця Центральна 56 підтверджується виписаними та зареєстрованими акцизними накладними форми «П».

За приписами статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензії на всі види діяльності, передбачені цією статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

За правилами п. 231.3 статті 231 ПК України, акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового.

Положеннями статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» встановлено, шо за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Суд зазначає, що обов`язок належного ведення документів фінансового обліку покладено на платника податків.

Перед підписанням документів, він обов`язаний їх перевірити, а у разі виявлення помилок, позивач повинен був їх виправити, шляхом коригування відомостей, зазначених в акцизних накладних на поставку дизельного палива, чого останнім зроблено не було.

Враховуючи зазначене вище вбачається, що обґрунтованими є викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № прийнято відповідачем правмірно, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.