Справа № 527/1558/24
Суддя: Рудалєва Л. В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/1558/24
Провадження № 2-а/539/29/2024
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2024 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
у складі: головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
за участі секретаря Бас В.Г.,
учасники справи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з врахуванням вимог спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської 1 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області, рядової поліції Кочеткової Вероніки Андріївни, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі, -
УСТАНОВИВ:
визнати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2228214 від 24 травня 2024 року протиправною;
скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2228214 від 24 травня 2024 року (далі оскаржувана постанова).
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач порушив вимоги статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також неправомірно зазначив у ній про порушення позивачем пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху).
21 червня 2024 року Відповідач надіслав до Глобинського районного суду Полтавської області відзив на позовну заяву, зазначивши про те, що оскаржувана постанова є правомірною, а заявлені представником позивача витрати на оплату правничої допомоги, не відповідають сумі, яка підлягає сплаті у зв`язку із оскарження у суді оскаржуваної постанови.
Заяви та клопотання сторін
Разом із відзивом на позовну заяву відповідач2 заявив клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача2.
08 серпня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (суддя Рудалєва Л.В.) від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
29 серпня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (суддя Рудалєва Л.В.) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області (суддя Левицька Т.В.) від 04 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року (суддя Левицька Т.В.) задоволено клопотання позивача та вказану адміністративну справу передано на розгляд за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (суддя Рудалєва Л.В.) від 18 липня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 08 серпня 2024 року.
У зв`язку із клопотаннями представника позивача розгляд справи відкладався на 29 серпня 2024 року та 12 вересня 2024 року.
У судові засідання, які були призначені на 08 та 29 серпня 2024 року, а також 12 вересня 2024 року позивач та відповідачі не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - є водієм категорій А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, ВЕ, С1Е та СЕ, що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_1 (а.с.8).
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2228214 від 24 травня 2024 року (оскаржувана постанова) на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. за порушення частини першої статті 132 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач як водій перевозив небезпечний вантаж, а саме «Бензин моторний», при цьому не мав погодження маршруту транспортного засобу. Цим порушив вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а також Правила перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року (а.с.14-15).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини щодо винесення оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо винесення оскаржуваної постанови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.
Згідно із нормами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Частина перша статті 132-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України (частина четверта статті 242 КАС України).
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у зв`язку із наступним.
З аналізу змісту статей 9 та 280 КУпАП вбачається, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Як підтверджується матеріалами справи та зазначено вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач як водій перевозив небезпечний вантаж, а саме «Бензин моторний», не маючи погодженого маршруту транспортного засобу, порушивши при цьому вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а також Правила перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року № 656.
Cуд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Статею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, а фактичні обставини чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку право обвинуваченого знати, в чому він обвинувачується реалізується ним не у повній мірі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (стаття 77 КАС України).
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень частини другої статті 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також, відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Матеріали справи та відзив на адміністративний позов не містить будь-яких посилань на фактичні обставини та докази в їх підтвердження. Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова містить інформацію про те, що позивач перевозив небезпечний вантаж «бензин моторний», але згідно із товарно-транспортною накладною перевозився інший вантаж - дизельне паливо. Таким чином, зміст оскаржуваної постанови не відповідає дійсним обставинам справи та доданій до справи товарно-транспортній накладній. Іншу документи, які б підтверджували або спростовували висновки відповідача2, викладені в оскаржуваній постанові, у справі відсутні.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що факт порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не доведений відповідачем, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується формулювання позовних вимог суд зазначає таке.
Стаття 5 КУС України визначає право на звернення до суду та способи судового захисту. При цьому, частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.
З огляду на вимоги статті 286 КАС України, застосовуючи статті 5 та 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у наступній редакції:
«Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2228214 від 24 травня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити».
Щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у сумі 3785,00 грн, заявлених позивачем.
Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3785,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір про надання правничої допомоги № 31052024 від 31 травня 2024 року (а.с.19-21) (далі Договір), Акт про прийняття-передачі надання правових послуг від 02 червня 2024 року (а.с.21) (далі Акт), рахунок № 002 від 02 червня 2024 року (а.с.18) (далі Рахунок).
Відповідно до умов Договору (пункт 3.2) вартість послуг за даним договором складає одна година роботи адвоката 757,00 грн. Згідно з Актом представник витратив на роботу над позовом 5 годин, що становить 3785,00 грн.
Відповідач2, заперечуючи проти заявленої позивачем суми відшкодування наданих правових послуг згідно з Договором, Актом та Рахунком, повідомив, що вона завищена та не відповідає сумі, яка підлягає стягненню відповідно до оскаржуваної постанови 510,00 грн.
Проаналізувавши Договір, Акт та Рахунок, врахувавши думку учасників справи, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із змісту Договору та Акту, послуги адвоката оплачуються позивачем погодинно, час, який був витрачений адвокатом 5 годин, година роботи адвоката коштує 757,00 грн. Загальна сума - 3785,00 грн.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що види робіт, зазначені у Акті, мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи (оскаржуваною постановою позивача притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, сума якого складає 510,00 грн) та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3875,00грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини п`ятої статті 134 КАС України.
Крім того, суд звертає увагу, що посадова особа, яка склала оскаржувану постанову, поліцейська 1 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області, рядова поліції ОСОБА_2 - виконувала обов`язки як працівник відповідного підрозділу Департаменту патрульної поліції. У зв`язку з цим витрати на правничу допомогу слід стягнути з Відповідача 2 Департаменту патрульної поліції, де працює Відповідач 1.
Судовий збір
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, під час подання позову Позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 03 червня 2024 року (а.с.25).
Згідно з Договором, Актом та Рахунком витрати позивача на правничу допомогу становлять 3785,00 грн. З урахуванням вказаного вище обгрунтування суд зменшує ці витрати до 2000,00 грн.
Таким чином, з Відповідача 2 та користь Позивача слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань:
витрати на судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.;
витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.
Загальний розмір судових витрат становить: 2605,60 грн.
Керуючись статтями 77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до поліцейської 1 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області, рядової поліції Кочеткової Вероніки Андріївни, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі,- задовольнити.
Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2228214 від 24 травня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок;
витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (двох тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва