Справа № 140/3275/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3275/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУДПС у Волинській області ) про визнання протиправним та скасування наказу від 09.11.2023 № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки; про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.12.2023 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 09.11.2023 № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки проведено фактичну перевірку: складу магазину, де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 17.11.2023 №19125/03-20-07-05/.

У висновках зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення підприємцем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон №265/95-ВР), а саме: невидачу розрахункових документів покупцям на суму 418950 грн при проведенні розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням банківського терміналу; проведення розрахункових операцій на суму 424850 грн із зазначенням в фіскальних чеках форми оплата «картка», які не підтверджені інформацією, що міститься в банківських виписках про розрахункові операції проведені у безготівковій формі. Крім того, застосовано санкцію за порушення ст.ст. 44, 85 ПК України.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 15.12.2023 № та № , якими до позивача застосовано штраф в сумі 431025 грн. та 1020 грн відповідно.

Позивачем було подано скаргу на вищезазначене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої отримано рішення від 26.02.2024 № 5078/6/99-00-06-03-02-01, яким податкові повідомлення-рішення від 15.12.2023 № та № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважає, що наказ про проведення фактичної перевірки винесений із порушенням ПК України.

Зокрема вказує на те, що у наказ № 2382-4 від 09.11.2023 про проведення фактичної перевірки позивача не вказано конкретних (фактичних) підстав для її проведення, а є лише посилання на підпункт 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі ПК України), та відсутні будь-які посилання на наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податку законодавства.

Крім того, позивач не погоджується із вказаними ППР та вважає, що вони суперечить нормам чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню з таких підстав.

З посиланням на норми чинного законодавства наголошує, що при здійсненні розрахункових операцій у період охоплений актом перевірки ним не було допущено порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, що в свою чергу виключає застосування до нього штрафу. Вказує на те, що всі операції продажу товару при розрахунку у безтотівковій формі із застосуванням банківського терміналу ним були проведені через зареєстрований РРО. При цьому розрахункові документи встановленої форми роздруковувались та видавались покупцям. Вказує на те, що під час проведення перевірки контролюючим органом не було встановлено фактів невидачі покупцю розрахункових документів. З цих підстав вважає, що податкове повідомлення-рішення в цій частині винесене всупереч вимогам законодавства, просить визнати його протиправним та скасувати. Звертає увагу на те, що в акті перевірки одні і ті ж операції з продажу дисків та шин на загальну суму 418950 грн включено як до факту ніби невидачі розрахункових документів, так і до факту проведення розрахункових операцій із зазначенням у фіскальних чеках форми оплати «картка», які ніби не підтверджені банківськими виписками. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

18.09.2024 ухвалою суду закрито провадження в справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у Волинській області від 09.11.2023 № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач ГУ ДПС у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних ППР від 15.12.2023 № та № , прийнятих на підставі акту перевірки від 17.11.2023 №19125/03-20-07-05/, яким встановлено порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР ст.ст. 44, 85 ПК України. Також вказує на те, що наказ від 09.11.2023 № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки позивача відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав. З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив представник позивача ще раз підтримав доводи позову та просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 09.11.2023 № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки (а. с. 12, 136 зворот), направлень на перевірку від 09.11.2023 №№3728, 3730, 3732, 3736 (а.с.135- 137) проведено фактичну перевірку складу-магазину, де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 17.11.2023 №19125/03-20-07-05/ (а.с.14-20,121-124).

У висновках зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством пунктів 1, 2 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон №265/95-ВР), а саме: невидачу розрахункових документів покупцям на суму 418950 грн при проведенні розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням банківського терміналу; проведення розрахункових операцій на суму 424850 грн із зазначенням в фіскальних чеках форми оплата «картка», які не підтверджені інформацією, що міститься в банківських виписках про розрахункові операції проведені у безготівковій формі;

порушення ст.ст. 44, 85 ПК Україні, в частині ненадання інформації на запит податкового органу від 09.11.2023.

ФОП ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки.

За наслідками розгляду заперечення ГУ ДПС у Волинській області листом від 12.12.2023 №16817/6/03-20-07-05-06 повідомило позивача про залишення висновків акту перевірки в силі (а.с. 34-44).

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області 15.12.2023 прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача на підставі п.15 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій у сумі 431025 грн (а.с. 47-48,131 зворот-132);

податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача на підставі п.121.1 ст.121 ПК України штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1020 грн (порушення ст.ст.44,85 ПК України) (а.с. 49-50,130 зворот- 131).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № від 15.12.2023 позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Рішенням ДПС України від 26.02.2024 № 5078/6/99-00-06-03-02-06 податкове повідомлення-рішення від 15.12.2023 № залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.63-68).

ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішенням оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Слід зазначити, що в даному випадку контролюючий орган був допущений до проведення перевірки за наслідками якої ним було складено акт, а в подальшому на підставі його висновків винесено оскаржувані ППР.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо. Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, суд у цій справі надає оцінку доводам позивача щодо неправомірності проведення фактичної перевірки (а саме: контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для її проведення; наказ про проведення перевірки складений з порушенням статті 81 ПК України).

У постанові 26.03.2024 у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію з питань правомірності призначення та проведення перевірки з підстав визначених п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Зокрема, у ній зазначено, що попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підстави та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Слід зазначити, що правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Підставою для проведення перевірки згідно наказу № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки від 09.11.2023 є підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

У постанові 26.03.2024 у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок, щодо застосування вказаної норми ПК України.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації «яка свідчить про можливі порушення» дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Отже, у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Відтак, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

У даному випадку суд виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято спірний наказ, стала підготовлена доповідна записка начальника відділу податкового аудиту № 389/03-20-07-05-01 від 08.11.2023 (а.с.158-159).

Зокрема в ній зазначено, що проведеним аналізом встановлено, що у складі магазині веде підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 . Згідно даних СОД РРО вказаний СГ за період вересень-жовтень провів через програмний РРО розрахункові операції на загальну суму 633510 грн, причому лише 450 грн (0,07%) проведено розрахункові операції у готівковій формі, що може вказувати на проведення розрахункових операцій у готівковій формі без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа, або на продаж за готівку іншим платникам податків без використання зареєстрованого РРО/ПРРО.

Вказане може свідчити про здійснення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування РРО/ПРРО та видачі відповідного розрахункового документа. Зазначено, що питома вага готівкових розрахунків за вересень жовтень 2023 року становить 0,07%.

Судом не встановлено, що доповідна записка управління податкового аудиту № 389/03-20-07-05-01 від 08.11.2023 мала істотні недоліки, не утримувала в собі достатньої інформації, що була в наявності/отримана відповідачем в установленому законодавством порядку від державного органу, що може свідчити про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій та не могла слугувати підставою та достатнім обґрунтуванням для призначення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд зазначає, що в наказі № 2382-4 Про проведення фактичної перевірки від 09.11.2023 підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «На підставі статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами), у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме щодо проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування РРО/ПРРО та видачі відповідного розрахункового документа згідно СОД РРО питома вага готівкових розрахунків за вересень жовтень 2023 року складає 0,07%.

Тобто, зі змісту цього наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. У зазначеному наказі фактичну підставу деталізовано шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави. Обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Враховуючи вищевказані доводи позивача щодо неправомірності проведення ГУ ДПС у Волинській області фактичної перевірки (а саме: контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для її проведення; наказ про проведення перевірки складений з порушенням статті 81 ПК України) не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваних ППР.

Щодо інших підстав позову щодо наявності/відсутності в діях платника податків порушень податкового законодавства, виявлених під час перевірки, суд вказує на наступне.

З приводу висновків перевірки про порушення позивачем ст.ст. 44, 85 ПК України.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

Відповідно до п. 44.4 ст.44 даного Кодексу, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Як вбачається із п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктами 85.4-85.5 ст.85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Пунктом 121.1 ст.121 ПК України визначено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Отже, відповідно до законодавства платник податків зобов`язаний вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством, зберігати їх протягом строків визначених законодавством та надавати їх на вимогу контролюючого органу при проведені перевірки.

Як встановлено судом 09.11.2023 в межах проведення фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області вручило запит про надання документів, які необхідні під час її проведення. Вказаний запит ФОП ОСОБА_1 було отримано в цей же день про, що свідчить його особистий підпис на ньому (а.с. 137 зворот).

Актом перевірки від 17.11.2023 №19125/03-20-07-05/ НОМЕР_1 зафіксовано те, що на письмовий запит не надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, а саме інформацію щодо ведення обліку доходів за 2021-2022 роки.

Вказану обставину ОСОБА_1 не заперечив, лише зазначивши, що вказані документи ним були втрачені.

При цьому суд вказує на те, що норми ст.44 ПК України регламентують чіткий алгоритм дій платника податків при втраті ним документів, ведення та зберігання яких є обов`язковим за нормами ПК України.

Матеріали справи не містять, та позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу про те, що ним при втраті витребуваних документів були вжиті визначені п.44.5 ст.44 ПК України заходи, а саме: направлено відповідне повідомлення про це до контролюючого органу та вжито заходи до відновлення втрачених документів, в тому числі в межах строків проведення перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивачем не було надано на запит контролюючого органу витребувані документи, тому ГУ ДПС у Волинській області дійшов правильного висновку про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної санкції на підставі п.121.1 ст.121 ПК України за порушення ст.ст. 44, 85 ПК України у розмірі 1020 грн.

Відтак в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування ППР від 15.12.2023 № слід відмовити.

Щодо правомірності застосування до позивача на підставі п.15 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій у сумі 431025 грн за порушення п.1, 2 ст.3 даного Закону, то суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну;

Як встановлено пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

Слід зазначити, що позивач при здійсненні господарської діяльності використовує належним чином зареєстрований РРО/ПРРО.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме акту перевірки розрахунку фінансових санкцій, пояснень продавця, чеків Х-звіту під час проведення перевірки виявлено порушення п.1,2 ст.3 Закону №265/95-ВР, що складаються із 3 окремих епізодів.

Аналізуючи норми чинного законодавства та обставини встановлені під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Зокрема, під час проведення перевірки 09.11.2023 зафіксовано продаж 2 шин Hankook R15 2019 по ціні 2000 грн, на загальну суму 4000 грн без застосування РРО та видачі розрахункового документа, станом на 15:22 год 09.11.2023 на місці проведення розрахунків знаходились готівкові кошти, одержані від реалізації товарів в сумі 29600 грн. Сума готівкових коштів, яка зазначена в (Х звіт) ПРРО на відповідну годину становить 0,00 грн.

Дані кошти від реалізації товарів не були проведені через ПРРО.

Вказані порушення є зафіксовані в акті перевірки. Також наявність даних порушень підтверджується поясненнями продавця ОСОБА_2 (а.с.138), запискою, яка засвідчує наявність готівкових коштів на місці проведення розрахунків на 15:22 год 09.11.2023 в сумі 29600 грн (а.с. 129), копією чеку Х-звіту №55, яким підтверджено, що сума готівкових коштів на відповідну годину становить 0,00 грн. Всі ці документи досліджені під час перевірки та долучені до акту.

Позивачем на спростування зазначених обставин жодного доказу не подано.

Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовано факту продажу шин без застосування РРО та видачі розрахункового документа та не проведення розрахункових операцій через ПРРО на суму 29600 грн 09.11.2023, а відтак висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 п.1,2 ст.3 №265/95-ВР (щодо зазначених порушень), які зафіксовані в акті перевірки і наявністю підстав накладення відповідних штрафних санкцій згідно ППР від 15.12.2023 № в цій частині на підставі п.15 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР суд вважає правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд вважає не обґрунтованими висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем п.1, 2 ст.3 №265/95-ВР в період з 01.10.2023 по 10.10.2023 в частині невидачі розрахункових документів покупцям на суму 418950 грн при проведенні розрахункових операцій у безготівковій формі із застосуванням банківського терміналу; проведення розрахункових операцій на суму 424850 грн із зазначенням в фіскальних чеках форми оплати «картка», які не підтверджені інформацією, що міститься в банківських виписках про розрахункові операції проведені у безготівковій формі, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 15 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР до фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, що здійснюють діяльність з продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або надають послуги, фінансова відповідальність за проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидачу (у паперовій та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується у таких розмірах: 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Фактично дана норма є ідентичною в частині визначення порушень за які настає відповідальність пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР та різниця лише в розмірах санкцій які накладається на ФОП при допущених порушеннях.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 так і п.15 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі даних пунктів №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

У цій справі позивача притягнуто до фінансової відповідальності за невиконання обов`язків, встановлених як пунктом 1, так і пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Позиція контролюючого органу, фактично, полягає в тому, що операції, які проводились підприємцем через безготівковий розрахунок «карткою» та роздруківка чеку за придбаний товар не співпадають у часі, тобто, свідчить, що розрахункові операції не проведені через ПРРО, без роздрукування розрахункового документа і без видачі такого покупцю, що утворює склад правопорушення, передбаченого пунктами 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, і є підставою для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17, п.15 Прикінцевих положень цього Закону.

Як вбачається із документів, що містяться в справі, фактично всі операції здійснені ФОП в період з 01.10.2023 по 10.10.2023 у безготівковій формі з використанням електронних платіжних засобів (зокрема, реєстру розрахункових операцій) та даних СОД РРО свідчать про те, що всі господарські операції були проведені через ПРРО (а.с.21-25; 32-33).

При цьому, в них містяться дані про форму оплати, час оплати та суму.

Суд зазначає, що під час перевірки фактів не видачі чеків покупцю при продажу товару контролюючим органом за вказаний період встановлено не було. Розрахункові документи при продажі товарів роздруковувались, по часу ніж проведена розрахункова операція.

Разом з тим, ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи відповідачем не було встановлено та не долучено належних та допустимих доказів про те, що здійснені позивачем розрахункові операції не були проведені через ПРРО.

Зокрема, порівняльні дані платежів проведених через термінал та банківських виписок які обліковуються, та даних СОД РРО свідчать, що розрахункові операції здійснені у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР є безпідставним, оскільки безпосередній зміст обов`язку платника податку, який визначений у цьому пункті, полягає у тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням РРО і на повну суму покупки.

Враховуючи вказане суд погоджується в цій частині із доводами позивача та його представника обґрунтованими, що відповідний обов`язок суб`єктом господарювання був виконаний, а висновки контролюючого органу про зворотне не знаходять свого підтвердження.

Що стосується порушення позивачем пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, то суд виходить з такого.

Як вже зазначалося, обов`язок, передбачений цим пунктом, полягає в тому, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надавати особі в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

Судом вже зазначалося, що фактів не роздрукування чеків та не видачі їх покупцям під час проведення перевірки встановлено не було.

Фактично розрахункові документи при продажі товарів роздруковувались пізніше по часу, ніж проведена розрахункова операція.

Вказані операції відображені в даних, які містяться в банківських виписках, долучених до матеріалів справ, що в свою чергу ще раз підтверджує здійснення розрахункових операцій позивачем через ПРРО.

Разом з тим, норми чинного законодавства не передбачають та не регламентують часовий проміжок часу між проведенням операції та роздрукуванням відповідного розрахункового документа.

Контролюючим органом фактично не ставиться під сумнів факт роздрукування розрахункового документа підприємцем по кожній проведеній у даний період розрахунковій операції на повну суму покупки. При цьому, у розрахунковому документі вказано форму оплати «банківська картка».

Протилежного під час розгляду справи судом встановлено не було.

Разом з тим, норми чинного законодавства не передбачають та не регламентують часовий проміжок часу між проведенням операції та роздрукуванням відповідного розрахункового документа.

Сам по собі факт роздрукування розрахункового документа пізніше, не свідчить про порушення позивачем відповідних норм Закону № 265/95-ВР, оскільки може бути наслідком інших обставин.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено фактів ненадання розрахункових документів встановленої форми та змісту із зазначенням форми оплати.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість вказаних вище висновків про порушення позивачем пунктів 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, викладених в акті фактичної перевірки та прийнятого на їх підставі ППР від 15.12.2023 № в частині накладення штрафної (фінансової) санкції щодо порушень допущених в період з 01.10.2023 по 10.10.2023, а тому з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Отже враховуючи вищевказане, ППР від 15.12.2023 № слід визнати протиправним та скасувати в частині застосування до позивача штрафної санкції в сумі 423625,00 грн.

Що стосується застосування штрафної санкції згідно оскаржуваного ППР від 15.12.2023 № в частині допущених порушень позивачем на суму 29600,00 грн., то суд звертає увагу на таке.

У даному випадку, виходячи із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (а.с.51 зворот) відповідач визначив суму штрафних санкцій у розмірах, визначених п.15 Прикінцевих положень даного Закону.

Зокрема, загальна сума штрафних санкцій згідно оскаржуваного ППР від 15.12.2023 № застосованого до позивача становить 431025,00 грн, а саме: 1775,00 грн (7100,00 грн.*25% (порушення за 03.10.2023 вчинене вперше) та 429250 грн. (415150,00 грн.- 7100 грн +420850,00 грн.+ 29600 грн х 50% вчинені повторно).

Разом з тим, та враховуючи ту обставину, що судом визнано протиправним та скасовано ППР в частині застосування до позивача штрафної санкції на суму 423625,00 грн, (факт порушення вимог чинного законодавства), тому з врахуванням приписів п. 15 Прикінцевих положень Закону № 265/95, штрафні санкції мають бути нараховані за 09.11.2023 в розмірі 25% (29600,00 грн*25% (є першим порушенням), а не 50 %.

Отже, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність порушень вимог п.1,2 ст.3 Закону № 265/95-ВР допущених позивачем 09.11.2023, правомірним є застосування до нього штрафної санкції за виявлені порушення у розмірі 7400,00 грн. (29600,00*25%=7400,00 грн).

Тому, враховуючи, що зазначене ППР від 15.12.2023 № про застосування штрафної санкції до позивача в сумі 7400,00 грн є правомірним, а позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 4320,45 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №249 від 20.03.2024 (а.с.11). Відтак судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений згідно платіжною інструкцією № 249 від 20.03.2024 (а.с.11) в сумі 4236,25 грн.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 15.12.2023 № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 423625,00 грн.(чотириста двадцять три тисячі шістсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 4236,25 грн (чотири тисячі двісті тридцять шість гривень 25 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк