Справа № 320/8346/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8346/21 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провизнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2021 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , що настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-19, під час виконання нею професійних обов`язків;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2021 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , що настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-19, під час виконання нею професійних обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 захворіла під час виконання трудових обов`язків, і гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком, визнано таким, що пов`язане з виробництвом, складено відповідний акт за формою Н-1/П, проте відповідач протиправно відмовив у виплаті одноразової допомоги, на отримання якої позивачі, на їх думку, мають право.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 р. позов задоволено.

Приймаючи рішення у справі про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності спірного рішення.

Відповідач, не погодившись з висновками суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 працювала на посаді молодшої медичної сестри поліклінічного відділення, яка не відноситься до медичних працівників, а відноситься до технічних працівників, і норми статті 39 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 «Про захист населення від інфекційних хвороб» поширюються виключно на медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, внаслідок чого позивачам було відмовлено у виплаті одноразової допомоги.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 01.01.2008 прийнята на роботу у Таращанську ЦРЛ на посаду молодшої медичної сестри в туберкульозне відділення.

Відповідно до виписки з наказу Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» від 11.03.2019 № 29-ОС п.7 переведено ОСОБА_2 молодшу медичну сестру (тубкабінету) поліклінічного відділення працювати на 1.0 ст. основної посади молодшої поліклінічної сестри поліклінічного відділення з 11.03.2019.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.03.2021 виданого Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Баланчук Людмила Володимирівна померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку, викладеного в Акті спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 23 березня 2021 року на Комунальному некомерційному підприємстві Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» від 19.04.2021 (форма Н-1/П), який затверджений заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області С.М. Стахівський, 20.04.2021, Комісією встановлено, що захворювання на COVID-19 зі смертельним наслідком молодшої медичної сестри поліклінічного відділення ОСОБА_2 (15.03.2021р. забір матеріалу ПЛP № 21061453 від 16.03.2021р.) ймовірно сталося на робочому місці, у робочий час, при виконанні службових обов`язків - прибиранні кабінетів відділення при контакті з інфікованим середовищем, інфікованими матеріалами, внаслідок дії «однократний вплив на працівника шкідливих виробничих факторів, під час дії яких у неї виникло гостре професійне захворювання (отруєння)», ймовірно сталося під час прибирання кабінету психіатра №5 (02.03.2021 на прийомі був пацієнт ОСОБА_3 інфікований на COVID-19, ПЛР №21048080 від 05.03.2021р.) при контакті з інфікованим середовищем, інфікованими матеріалами і відноситься до професійного захворювання.

Комісія із спеціального розслідування прийшла до висновку, що гостре професійне захворювання на COVID-19 із смертельним наслідком, яке сталося з молодшою медичною сестрою КНП ТМР «Таращанська MЛ» ОСОБА_2 визнано пов`язаним з виробництвом відповідно до підпунктів 1, 2 та 15 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 та підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 р. № 394 «Про внесення змін до переліку професійних захворювань».

За результатами розгляду документів, наданих КНП ТМР «Таращанська МЛ», комісією встановлено, що захворювання на COVID-19 зі смертельним наслідком молодшої медичної сестри поліклінічного відділення ОСОБА_4 (15.03.2021р. забір матеріалу ПЛР № 21061453 від 16.03.2021р.) ймовірно сталося на робочому місці, у робочий час, при виконанні службових обов`язків - прибиранні кабінетів відділення при контакті з інфікованим середовищем, інфікованими матеріалами під час прибирання кабінету психіатра №5 (02.03.2021 на прийомі був пацієнт ОСОБА_3 інфікований на СОVІD-19, ПЛР №21048080 від 05.03.2021р.) і відноситься до професійного захворювання. Відповідно довідки про причину смерті (до форми 106/о №30 видається для поховання): «п. 4 Причина смерті: Коронавірусна хвороба COVID-19 лабораторно підтверджена». По даному випадку гостре професійне захворювання складається акт за формою Н-1/П.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області щодо виплати одноразової допомоги, як члену сім`ї та сину померлої ОСОБА_2 , на підставі статті 39 Закону України від 06.04.2000 №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2020 №498 «Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників, у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19 спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2».

Листом № 03/1486 від 14.05.2021 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області повідомило позивачу про відмову у призначенні вказаної виплати, з тих підстав, що відповідно до нормативних документів молодша медична сестра поліклінічного відділення, якою працювала ОСОБА_2 відноситься до категорії «Технічні службовці», а не медичний працівник. Відповідач наголосив, що норми Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» № 1645 розповсюджується на медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з Довідником посада молодша медична сестра поліклінічного відділення відноситься до категорії «Технічні службовців» та вимагає наявність повної або базової загальної середньої освіти. Це дає підстави зробити висновок, що ОСОБА_2 , працюючи молодшою медичною сестрою поліклінічного відділення не належала до медичних працівників з урахуванням чого управління не має правових підстав для призначення виплат, передбачених Законом № 1645.

Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні виплати ОСОБА_1 , як матері померлого працівника ОСОБА_2 , смерть якої настала внаслідок COVID-19, протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (надалі - Закон № 1645-ІІІ) визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №1645-ІІІ захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 частини 2 статті 39 Закону №1645-ІІІ встановлено, що держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я, у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Частиною 4 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Кабінетом Міністрів України постановою №498 від 17.06.2020 «Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2», (далі - Постанова №498, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі - Порядок).

Порядок визначає механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Утриманцями померлого медичного працівника, які мають право на виплату, відповідно до цього Порядку є: діти, на утримання яких померлий медичний працівник виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; неодружені повнолітні син, дочка, які визнані особами з інвалідністю з дитинства; неодружені повнолітні син, дочка, які навчаються за денною формою здобуття освіти та не досягли 23-річного віку; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого медичного працівника, але мають на це право відповідно до законодавства.

У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

Згідно пункту 5 Порядку страхова виплата, передбачена пунктом 3 цього Порядку (далі - одноразова допомога), призначається і виплачується органами Фонду разово, в рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.

Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 цього Порядку.

Одноразова допомога розподіляється пропорційно між усіма особами, які мають право на виплату та звернулися за її отриманням.

Відповідно до пункту 6 Порядку факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з інфікуванням медичного працівника гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією із спеціального розслідування, що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. N 337 (Офіційний вісник України, 2019 р., N 34, ст. 1217), та оформляється актом розслідування нещасного випадку за встановленою формою.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають: 1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник); 2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду); 4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника); 5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника); 6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині); 7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою; 8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань); 9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання); 10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Згідно пункту 9 Порядку орган Фонду: приймає рішення про надання страхових виплат, передбачених пунктами 2 і 3 цього Порядку, протягом десяти робочих днів з дня отримання заяви про такі виплати та необхідних документів; перераховує страхові виплати на особові рахунки отримувачів, відкриті в банківських установах, не пізніше ніж через два робочих дні після надходження коштів на рахунок органу Фонду, відкритий у Казначействі.

При цьому з аналізу назви статті 39 Закону №1645-III випливає, що вказана стаття встановлює заходи правового і соціального захисту медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, що також відповідає змісту частини 1 вказаної статті.

Одночасно буквальний аналіз частини другої статті 39 Закону № 1645-III свідчить про те, що ним врегульовано надання страхових виплат тільки для медичних працівників, та вказана норма прийнята для посилення гарантій через небезпеку захворювань на COVID-19 для осіб, що безпосередньо відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) беруть участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мають контакт з підтвердженими випадками COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

Статтю 39 Закону № 1645-III доповнено частиною другою відповідно до Закону України від 07.05.2020 № 588-IX «Про внесення змін до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" щодо додаткових гарантій прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей».

Так згідно змісту пояснювальної записки до проекту вказаного закону випливає, що проект Закону розроблений з метою підвищення рівня соціальних гарантій прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей; прийняття проекту Закону матиме позитивні соціальні наслідки, оскільки дозволить істотно підвищити рівень соціальних гарантій прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей.

Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного тижня з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади актів, необхідність яких випливає із цього Закону.

На виконання вказаної норми 13.05.2020 постановою Кабінету Міністрів України №394 внесено зміни до переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 №1662 та зобов`язано Міністерство охорони здоров`я у двотижневий строк визначити перелік посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Розділ V Переліку професійних захворювань доповнено пунктом 4 такого змісту: Гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2 U07.1 2019- nCoV, контакт з інфекційними хворими, інфікованими матеріалами чи переносниками захворювань; робота медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України 15.07.2020 №1604, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.08.2020 за № 807/35090, затверджено Перелік посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі- Перелік №1604).

Згідно з Переліком №1604 виділені такі категорії працівників: 1. Керівники закладів охорони здоров`я; 2. Керівники структурних підрозділів закладів охорони здоров`я; 3. Лікарі-спеціалісти; 4. Професіонали закладів охорони здоров`я; 5. Фахівці закладів охорони здоров`я; 6. Технічні працівники закладів охорони здоров`я, зокрема реєстратор медичний. 7. Робітники закладів охорони здоров`я; 8. Інші працівники закладів охорони здоров`я; 9. Фізичні особи - підприємці, які провадять господарську діяльність з медичної практики.

Задовольнячи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що вказані нормативно-правові акти є спеціальними актами саме стосовно порядку та умов призначення страхових виплат, передбачених статтею 39 Закону № 1645-III, однак вказані норми не містять визначення «медичний працівник». Інші Закони України також не дають визначення поняттю «медичний працівник», лише відповідно до пункту 8 Переліку №1604 Міністерство охорони здоров`я України виокремив інших працівників, які відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) брали участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мали контакт з підтвердженим випадком COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

Так, згідно матеріалів справи, причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з профзахворюванням CОVID-19 підтверджений належними та допустимими доказами, що у свою чергу не заперечується відповідачами.

З акту розслідування судом встановлено, що ОСОБА_2 при виконанні посадових обов`язків мала безпосередній контакт з хворими на COVID-19.

Однак, після отримання акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 23 березня 2021 року в Комунальному некомерційному підприємстві Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» від 19 квітня 2021 року за формою Н-1/П, позивач звернувся до Управління, щодо виплати йому разової допомоги відповідно до ст.39 Закону №1645, однак отримав відмову викладену у листі, мотивовану відсутністю підстав для такої виплати у зв`язку з тим, що посада молодшої медичної сестри поліклінічного відділення, якою працювала ОСОБА_2 , відноситься до категорії «Технічні працівники», а не медичний працівник.

Таким чином, спірні відносини виникли з приводу належності посади молодшої медичної сестри поліклінічного відділення, на якій працювала ОСОБА_2 , до посад медичних працівників на яких розповсюджуються гарантії передбачені ст.39 Закону №1645-ІІІ.

Посилаючись на статті 5 та 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», та аналізуючи вищенаведені норм закону, суд першої інстанції наголосив, що всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації, і форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Тож, правильним є висновок суду першої інстанції, що медичний працівник та інший працівник медичного закладу, зокрема молодша медична сестра, згідно Переліку №1604 працювали в однакових умовах, під час виконання трудових обов`язків безпосередньо контактували з хворими на СОVІD-19, отримали гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком, пов`язане з інфікуванням гострою респіраторною хворобою СОVІD-19, тобто перебували в аналогічній ситуації, і тому «інший працівник» згідно Переліку №1604 має право на страхову виплату згідно статті 39 Закону №1645-III.

З огляду на вказане доводи апелянта щодо правомірності спірного рішення не заслуговують уваги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість спірного рішення.

Також, надаючи оцінку всім іншим доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма