Справа № 944/4809/24
Суддя: Матвіїв І. М.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 944/4809/24
Провадження №2-а/944/58/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

з участю секретаря судового засідання Леньо Б.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовом до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2912889 від 25.08.2024.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.08.2024 старший інспектор Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Стень П.Я., внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову серії ЕНА №2912889 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права ним керувати, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Так, 25.08.2024 він керував автомобілем марки «Peugeot 307», державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, після чого на їх вимогу пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 . Після ознайомлення з документами, поліцейський повідомив, що термін дії посвідчення закінчився, а тому він не має права керувати транспортним засобом. В свою чергу ОСОБА_1 пояснив, що у період дії воєнного стану, особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якої закінчився.

Незважаючи на його пояснення, поліцейський виніс оскаржувану постанову. Відповідно, позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що винесена з грубим порушенням чинного законодавства.

Просить суд: скасувати вищезазначену постанову по справі про адміністративне правопорушення від 25.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за ч.2 ст.126 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області правом подачі відзиву, передбаченого статтею 175 КАС України, не скористався, відзивів на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин, суд вбачає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі ч.9 ст.205 КАС України.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України.

Оскільки в судове засідання 11.09.2024 не з`явилися всі учасники справи, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження, як передбачено ч.5 ст.250 КАС України, є дата складення повного судового рішення 19.09.2024.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 25 серпня 2024 року старший інспектор Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Стень П.Я. виніс постанову серії ЕНА №2912889, відповідно до якої ОСОБА_1 на 2 км. автодороги Шкло-Новий-Яр-Цетуля, керував транспортним засобом марки «Peugeot 307», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом, у зв`язку з чим на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

У відповідності до ст.19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 2КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Так, приписами статті 9 і 10 КУпАП визначено, що під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п.11 ч.1 ст.23, п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Відповідно до пункту 25-1 Положення № 340 обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.

Поряд з цим, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, стверджує, що у період дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діяв на момент складання оскаржуваної постанови.

Відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» від 03 березня 2022 року № 184, установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Ключовим юридичним фактом, який зумовлює дію вказаної норми Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року, є факт закінчення строку дії посвідчення водія України.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 , 03 липня 2021 року ТСЦ 4641 вперше видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 , з датою закінчення строку дії 03 липня 2023 року. Тобто на момент винесення оскаржуваної постанови (25 серпня 2024 року) строк дії належного ОСОБА_1 посвідчення водія України закінчився.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 , який вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився, у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану допускається до керування транспортними засобами відповідної категорії у відповідності до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» від 03 березня 2022 року № 184, тому суд приходить до висновку про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За правилами ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як передбачено ч.4 ст.159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оскільки в ході розгляду справи встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Справу про адміністративне правопорушення відносно позивача слід закрити, оскільки відповідачем не надано доказів події адміністративного правопорушення, а відсутність події адміністративного правопорушення у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючисьст.19 Конституції України, ч.2 ст.126 КУпАП, ст.6, 8,9,72,77,134,242,243-246,262,286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову старшого інспектора Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Стеня Павла Ярославовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії ЕНА №2912889 від 25 серпня 2024 року винесену відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2024 року.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління національної поліції у Львівській області,

, адреса місцезнаходження:

пл.Генерала Григоренка, 3, м.Львів.

Суддя І.М.Матвіїв