Справа № 120/291/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 р. Справа № 120/291/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана її представником адвокатом Гінгуляком О.М., до Мурованокуриловецької селищної ради (далі також селищна рада, відповідач) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач рішенням № 2255 від 13.05.2022 протиправно відмовив позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області та межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :002:0396.

На думку позивача, відповідачем порушено норми ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Ухвалою суду від 15.01.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які в подальшому були усунуті.

Наступною ухвалою від 05.02.2024 судом задоволено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та вирішено поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим адміністративним позовом. Позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача необхідні для розгляду справи докази.

23.02.2024 на адресу суду електронною поштою від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Так, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що рішенням селищної ради від 13.05.2022 №2255 відмовлено ОСОБА_1 у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність із земель запасу у зв`язку з тим, що вказана в заяві та доданих до неї графічних матеріалах земельна ділянка не включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, які рішенням 11 сесії селищної ради 8 скликання від 25.06.2021 №398 "Про визначення переліку земельних ділянок, що надаються для ведення особистого селянського господарства" визначені для безоплатної передачі громадянам для ведення особистого селянського господарства. Окрім того відповідач зазначив, що повторно з клопотанням щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки із зазначенням актуальної інформації про бажане місце розташування земельної ділянки з урахуванням рішення 11 сесій селищної ради 8 скликання від 25.06.2021 року №398 позивач до Мурованокуриловецької селищної ради позивач не зверталася. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволені вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, таке.

24.06.2021 позивач звернулась до відповідача із клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою за кадастровим номером :07:002:0396, у власність для ведення особистого селянського господарства.

До поданого клопотання позивачем було долучено копію свого паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а також графічні матеріали із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

Втім, за результатами розгляду вказаного клопотання на сесії Мурованокуриловецької селищної ради 8 скликання, яка відбулась 11.08.2021, щодо розгляду питання про надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою, депутати проголосували наступним чином: "за - 3, проти - 2, утримались - 6, не голосували - 6", рішення не прийнято.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду поданого клопотання, позивач звернулася до суду.

Так, судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.05.2022 року в адміністративній справі за №120/16302/21-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Мурованокуриловецьку селищну раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою за кадастровим номером :07:002:0396, у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти мотивоване рішення про надання чи/або відмову у наданні відповідного дозволу.

На виконання зазначеного судового рішення Мурованокуриловецькою селищною радою розглянуто клопотання ОСОБА_1 та прийнято рішення № 2255 від 13.05.2022, яким (п.п. 20.13. п. 20 цього рішення) відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою мотивуючи це тим, що бажана для позивача земельна ділянка не включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, які рішенням 11 сесії 8 скликання від 25.06.2021 року №398 "Про визначення переліку земельних ділянок, що надаються для ведення особистого селянського господарства" визначені для безоплатної передачі громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Вважаючи зазначене рішення №2255 від 13.05.2022 у відповідній частині, що стосується позивача, протиправним, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам та встановленим обставинам справи суд враховує, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать і землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

За змістом п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, законом гарантовано право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, не більше як 2,0 гектара.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 розділу ІV ЗК України.

Так, згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі також Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 26 Закону №280/97-ВР).

Отже, аналізуючи вказані норми права, суд робить висновок, що процедура одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності розпочинається із подання громадянином відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали; і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається на пленарному засіданні відповідною місцевою радою, яка дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні клопотання на будь-яких інших підставах, які не передбачені вказаною нормою, суперечить вимогам закону.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.02.2020 у справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 у справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 у справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 у справі за № 818/1707/16, від 14.05.2020 у справі за №360/536/17-а, та інших.

Як уже зазначалося, рішенням 26 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 13.05.2022 № 2255 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки, а саме у зв`язку з тим, що бажана для позивача земельна ділянка не включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, які рішенням 11 сесії 8 скликання від 25.06.2021 року №398 "Про визначення переліку земельних ділянок, що надаються для ведення особистого селянського господарства" визначені для безоплатної передачі громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи оцінку наведеним підставам для відмови, суд зважає на таке.

Так, як вбачається із матеріалів справи, рішенням 11 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради № 398 від 25.06.2021 "Про визначення переліку земельних ділянок, що надаються для ведення особистого селянського господарства", було затверджено перелік з 34 земельних ділянок с/г призначення комунальної власності, що будуть безоплатно передані громадянам для ведення особистого селянського господарства. Також, затверджено перелік із 9 земельних ділянок, які будуть передані у власність особам, які мають статус учасника бойових дій.

Однак, земельна ділянка, що межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :002:0396, та яку бажає отримати у власність позивач, у наведених переліках відсутня.

Суд вкотре зауважує, що за змістом положень ч. 7 ст. 118 ЗК України виключними підставами для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, до цього законодавчо обумовленого переліку не відноситься така підстава для відмови як не включення земельної ділянки до визначеного органом місцевого самоврядування переліку земельних ділянок, що можуть надаватися для ведення особистого селянського господарства.

При цьому суд враховує, що згадані норми земельного законодавства не визначають можливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою виключно щодо тих земельних ділянок, які селищна рада, як орган місцевого самоврядування, визначила для їх безоплатного передання у власність, а тому така підстава для відмови не може ототожнюватись із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів чи прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким чином відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав, за яких можлива правомірна відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналіз статті 118 ЗК України дає підстави зробити висновок, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. А відтак, отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише початковим етапом процедури отримання такої ділянки у власність та не означає безальтернативного прийняття в майбутньому позитивного рішення про надання ділянки у власність особі.

Тобто, прийняття селищною радою рішення про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою є лише підставою для розроблення особою відповідної документації, однак не є, власне, передачею земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі № 545/808/17, від 22 травня 2018 року по справі № 468/1263/17-а, від 11 червня 2019 року по справі № 826/841/17, від 31 жовтня 2019 року по справі №607/4538/16-а.

В даному випадку суд враховує, що оскаржуване рішення Мурованокуриловецької селищної ради у спірній його частині є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для позивача, а тому має відповідати усім вимогам, визначеним у ст. 2 КАС України, відповідно до яких обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом. Відтак, відповідач зобов`язаний був розкрити в змісті такого рішення суть виявленої ним невідповідності бажаного для позивача місця розташування земельної ділянки вимогам законів чи іншим документам нормативно-правового чи технічного характеру, як того вимагають положення ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Натомість у цій справі відповідач приймаючи оскаржуване рішення щодо позивача послався на ті обставини, які згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України не відносяться до переліку підстав, що можуть свідчити про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів чи прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, або іншої містобудівної документації.

У зв`язку із вище викладеним, суд доходить до переконання, що рішення Мурованокуриловецької селищної ради № 2255 від 13.05.2022 "Про надання відмов громадянам на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такі ж висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 440/793/19, від 02.04.2020 у справі № 826/568/19, від 28.05.2020 у справі № 819/654/17, від 02.07.2020 за № 825/2228/18 та інших.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У свою чергу, як уже встановлено судом вище, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, згідно з оскаржуваного рішення здійснена з підстав, не визначених частиною 7 статті 118 ЗК України, що свідчить про відсутність наміру у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення відповідно до чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів та недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством, інших обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки.

Крім того суд враховує, що на момент ухвалення цього судового рішення в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні за визначених підстав в умовах якого допускається тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Одне із таких обмежень встановлено Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року яким внесені зміни до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

З урахуванням викладеного суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, під час дії воєнного стану, є зобов`язання Мурованокуриловецької селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради та межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :002:0396, у місячний строк після припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначений спосіб.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мурованокуриловецької селищної ради від 13.05.2022 №2255 "Про надання відмов громадянам на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов`язати Мурованокуриловецьку селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради та межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :002:0396, у місячний строк після припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Мурованокуриловецької селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.09.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Мурованокуриловецька селищна рада (вул. Соборна, 45, смт. Муровані Курилівці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 23400, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович