Справа № 160/34521/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/34521/23
Суддя І інстанції Рищенко А.Ю.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн, розмірі за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 (включно) у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн, розмірі за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 року (включно) у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн, розмірі за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 (включно) у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн, розмірі за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 (включно) у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Вказує на те, що виплата додаткової грошової винагороди, зокрема, за період знаходження військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) військової частини, який видається на підставі рапортів командирів підрозділів. Водночас, зважаючи на те, що позивачем оригінали медичних документів не передавалися до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 , тому відсутня можливість надати належну фахову медичну оцінку цим документам і визначити, які періоди стаціонарного лікування ОСОБА_1 можна віднести як отримання поранення (контузією, травмою або каліцтвом), отримане після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, а інші викликані проходженням військової служби. Скаржник також акцентує увагу на тому, що не кожен період лікування позивача був наслідком отримання бойової травми, що напряму впливає на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 05.09.2023 по теперішній час перебуває на військовій службі у Військовій частина НОМЕР_2 .

29.03.2022 ОСОБА_1 був призваний через АНД ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу у військову частину НОМЕР_3 . Підстава - наказ АНД ІНФОРМАЦІЯ_2 №35 від 29.03. 2022 «Про призов військовозобов?язаних за загальною мобілізацією». Поіменний список 636. Після чого, був переведений до військової частини НОМЕР_1 , яка підпорядкована в/ч НОМЕР_3 та був зарахований в списки частини і призначений до штату в/ч НОМЕР_1 на посаду старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї, ВОС 143803А/790037А шпк «старший солдат» (128 бригада, 234 батальйон).

29.10.2022 року близько 15.30 години під час виконання бойового завдання в районі Волновахського району Донецької області ОСОБА_1 отримав вибухову травму. Акубаротравма. Крововилив правого наружного слухового проходу.

Даний факт підтверджується копіями документів: довідкою від 04.03.2023 за №1103 та формою 100 (первинна медична карта) від 29.10.2023.

Після отриманої травми позивач був евакуйований в польовий шпиталь по місцю знаходження частини, де перебував 5 днів. Після чого був евакуйований до польового шпиталю в с. Петропавлівка Донецької області.

08.11.2022 ОСОБА_1 був переправлений у військовий шпиталь в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, а звідти 09.11.2022 до ЗКП (запасний контрольний пункт) медсанчастини в м. Кам?янське Дніпропетровської області, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.11.2022 до 28.11.2022 з діагнозом F 43,1. ЗЧМТ. СГМ. Акубаротравма, Гостра двобічна сенсорна приглухуватість при сприйнятті шепітної мови AD, AS=3m. Логоневроз. Люмбоішалгія.

Даний факт підтверджується копіями документів: направленням №170 від 08.11.2022 до медсанчастини та випискою із медичної карти стаціонарного хворого за №2997.

З 28.11.2022 до 14.12.2022 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «ДОСРЦ «Солоний лиман ДОР» м. Дніпра з діагнозом: мінно-вибухова травма (29.10.2022), ЗЧМТ, струс головного мозку проміжний період, з помірним стійким цефалгічним синдромом, вираженим астено-депресивним синдромом, помірним логоневрозом, гіперкінетичним синдромом у вигляді блефороспазу та тремтінням голови помірного ступеню, лівобічною пірамідною недостатністю на фоні ДЕП І ст. Акубаротравма (29.10.2022). Двобічна сенсо-невральна приглуховатість 1-2 ст. Хронічний двобічний євстахіїт.

Вертеброгенна люмбалгія, рецидивуючий перебіг, стаціонарна форма, помірний больовий, м?язовотонічний синдром на фоні остеохондрозу.

Даний факт підтверджується копією виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №3768/960.

З 14.12.2022 до 04.01.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ДЗ «Дніпровська клінічна лікарня ЗТ філії ЦОЗ АТ У3» з діагнозом: ВТ вибухова травма (29.10.2022), проміжний період ЗЧМТ, струс головного мозку з помірним стійким цефалгічним синдромом, вираженим астено-депресивним синдромом, помірним логоневрозом, гіперкінетичним синдромом у вигляді блефороспазу та тремтінням голови помірного ступеню, лівобічною пірамідною недостатністю на тлі ДЄП І ст. Акубаротравма (29.10.2022). Двобічна сенсо-невральна приглуховатість. Хронічний двобічний євстахіїт.

Супутні: Вертеброгенна люмбалгія, помірний больовий та м?язово-тонічний синдром на глі остеохондрозу поперекового відділу хребта, стадія нестійкої ремісії. Міопія легкого ступеню ОИ.

Даний факт підтверджується копією виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №3927.

З 04.01.2023 до 18.01.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Дніпропетровський обласний шпиталь ветеранів війни» ДОР з діагнозом: проміжний період перенесеної ВТ, ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми (29.10.2022 під час бойових дій) з помірним стійким цефалгічним, тривожно-депресивним синдромом, помірним логоневрозом, розладу адаптації. Підгостра вертеброгенна люмбоішалгія. Хронічний двобічний кохлеоневрит. Сенсоневральна приглуховатість 1-2 ст.

Даний факт підтверджується копією виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №33.

З 18.01.2023 до 01.02.2023 позивач знаходився на лікуванні в психоневрологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» ДОР з діагнозом: розлад адаптації: змішана тривожна та депресивна реакція. Заїкання середнього ступеня тяжкості тонічного типу. Артирулярної локалазації. Помірного ступеня хворобливої фіксації. F43.22.

Проміжний період перенесеної ВТ, ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми (29.10.2022 під час бойових дій) з помірним стійким цефалгічним синдромом. Підгостра вертеброгенна люмбоітіалгія. Хронічний двобічний кохлеоневрит. Сенсоневральна приглуховатість І-ІІ ст.

Даний факт підтверджується копією виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №E 1092.

З 01.02.2023 до 20.02.2023 позивач включно, знаходився на лікуванні в неврологічному експертно-реабілітаційному ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з діагнозом: ВТ. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Акубаротравма (29.10.2022), проміжний період, з двобічною сенсоневральною приглуховатістю І-ІІ ст., заїканням помірного ступеня тяжкості, стійким цефалгічним синдромом, синдромом вегетативної дисфункції, тривожно-депресивним синдромом.

Даний факт підтверджується копією виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №662.

З 21.02.2023 до 13.03.2023 позивач проходив військово-лікарську комісію для визначення ступеня придатності до військової служби, за результатами якої складено Довідку М(ВЛ)К від 13.03.2023 за №3228, згідно якої - травма, ТАК, пов?язана із захистом Батьківщини та на підставі ст. 17 б, 81 в, 39 в графи ІІ Розкладу хвороб визнаний обмежено придатним до військової служби.

Попередньо (до проходження 13.03.2023 ВЛК), після довготривалого стаціонарного лікування, для отримання направлення на ВЛК 20.02.2023 ОСОБА_1 прибув до в/ч НОМЕР_1 та надав оригінали всіх медичних документів його знаходження на стаціонарному лікуванні за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 (включно) т.в.о начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією медичної характеристики.

Також, 02.04.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив повідомити його про причини невиплати йому всіх видів грошового забезпечення за період з травня 2022 року по 31.03.2023 року. До вказаного рапорту позивачем були долучені усі наявні в нього медичні документи, зокрема, щодо його перебування на стаціонарному лікуванні у період з 29.10.2022 по 20.02.2023.

Також, представник позивача неодноразово звертався до відповідача із запитами стосовно виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн, за період з 29.10.2022 до 20.02.2023 (включно) у зв?язку з травмою, пов?язаною із захистом Батьківщини, однак відповідачем було відмовлено у такій виплаті та зазначено, що за період знаходження солдата ОСОБА_1 на лікуванні в період з 01.10.2022 по 31.03.2023 йому була нарахована додаткова винагорода у наступних розмірах: в жовтні 2022 86451,61 грн; з листопада 2022 по 30000 грн щомісячно; у березні 2023 61451,61 грн. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 після повернення з лікування всупереч п. 262 Статуту не надано оригіналів медичних документів, а надано лише копії, що відповідно не дозволяє в повній мірі ознайомитись з ними та зробити відповідні висновки, а відповідно і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному розмірі .

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди за період з 29.10.2022 по 20.02.2023, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1 постанови № 168 в редакції, чинній у спірній період, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, Міністром оборони України видано окреме доручення № 912/з/29 від 23 червня 2022 року (далі - Окреме доручення № 912/з/29), пунктом 7 якого визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також, включати військовослужбовців, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

У довідці обов`язково зазначати: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травма, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

В свою чергу, Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року (далі - Порядок № 260), пунктом 11 розділу 34 якого встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з травмою, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до пункту 12 розділу 34 Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем травми під час захисту Батьківщини.

Відтак, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100000 грн., у зв`язку з пораненням обов`язковим є встановлення таких обставин, як: отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; наявність довідки про отримання травми із зазначенням інформації про травму (дату отримання, вид, характер і локацію травми), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; наказ командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. на підставі довідки про отримання травми.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2022 ОСОБА_1 виконуючи бойове завдання поблизу н.п. Володимирівка Донецької області, під час ворожого обстрілу отримав вибухову травму, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Донецької області, що підтверджується довідкою про обставини травми №1103 від 04.03.2023.

ОСОБА_1 перебував на обстеженні і лікуванні у польовому шпиталі по місцю знаходження частини; у польовому шпиталі в с. Петропавлівка Донецької області; у ЗКП (запасний контрольний пункт) медсанчастини в м. Кам?янське з 09.11.2022 до 28.11.2022; у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман ДОР» м. Дніпра з 28.11.2022 до 14.12.2022; у ДЗ «Дніпровська клінічна лікарня ЗТ філії ЦОЗ АТ У3» з 14.12.2022 до 04.01.2023; у КП «Дніпропетровський обласний шпиталь ветеранів війни» ДОР з 04.01.2023 до 18.01.2023; у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» ДОР з 18.01.2023 до 01.02.2023; у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з 01.02.2023 до 20.02.2023.

З викладеного вбачається, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме з моменту отримання травми (29.10.2022) по 20.02.2023 позивач має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн відповідно до Постанови №168.

Однак, зі замісту наявних у матеріалах справи розрахункових відомостей Військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що додаткова винагорода позивача за період з 29.10.2022 по 20.02.2023 обчислена з розрахунку 30 000 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачу підлягає донарахуванню та виплаті додаткова винагорода передбачена Постановою №168 за період з 29.10.2022 по 20.02.2023 з розрахунку 100 000 грн, враховуючи отриманий розмір такої винагороди за такий період.

В свою чергу, щодо посилання скаржника на ненадання позивачем оригіналів медичних документів, у зв`язку з чим відсутня можливість надати належну фахову медичну оцінку цим документам і визначити, які періоди стаціонарного лікування ОСОБА_1 можна віднести як отримання поранення (контузією, травмою або каліцтвом), отримане після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, а інші викликані проходженням військової служби колегія суддів зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах врегульовані Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-XIV від 24.03.1999 (далі Закон №548-XIV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 58 Закону №548-XIV, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, серед іншого, за збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу.

Згідно із статтею 233 Закону №548-XIV, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців (стаття 246 Закону №548-XIV).

Статтею 257 Закону №548-XIV визначено, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Відповідно до статті 261 Закону №548-XIV, про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я.

Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно із статтею 262 Закону №548-XIV, начальник військового закладу охорони здоров`я на виконання зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Як вбачається з листа Військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2023 року №4461, ОСОБА_1 після повернення з лікування надав копії медичних документів.

При цьому, з наявної в матеріалах справи медичної характеристики, складеної ТВО начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 вбачається, що позивачем було пред`явлено оригінали медичної документації до медичного пункту 20.02.2023.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на тому, що стаття 262 Закону №548-XIV не містить імперативної норми щодо здачі військовослужбовцем до медичного пункту військової частини оригіналів медичних документів.

Натомість, Військова частина НОМЕР_1 , не була позбавлена можливості перевірити обґрунтованість видачі наданих позивачем медичних документів, шляхом звернення до відповідних закладів охорони здоров`я, якими вони видані.

При цьому, колегія суддів критично відноситься до тверджень скаржника в апеляційній скарзі відносно того, що не кожен період лікування позивача був наслідком отримання бойової травми, оскільки всі надані медичні документи за спірний період містять однаковий анамнез захворювання, внаслідок якого, позивачу були встановлені медичні діагнози, а саме, отримання позивачем ВТ, ЗЧМТ, СГМ, Акубаротравми 29.10.2022 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 17.09.2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова