Справа № 380/10441/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/10441/24 пров. № А/857/18163/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року з питань закриття провадження у справі (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м. Львів) у справі № 380/10441/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив стягнути 24038 грн. 16 коп. недоплати основного розміру пенсії за період з 01.05.2021 року по 30.11.2023 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення заборгованості закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права вказав, що в межах даних правовідносин відсутній публічно-правовий спір, оскільки такий вже вирішений судом при прийнятті рішення по справі №380/18303/23, суд першої інстанції фактично ототожнив позови, в яких підстави та обставини звернення до суду є різними. Апелянт вважає, що визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Звертає увагу, що у справі №380/18303/23 вирішено питання про право ОСОБА_1 з 06.05.2021 на здійснення перерахунку та виплату пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 18.07.2023 №С/1207 про розмір грошового забезпечення. При цьому, вимоги про стягнення заборгованості по пенсії за період з 01.05.2021 по 30.11.2023 у фіксованій величині у грошовому еквіваленті не розглядалося в суді у вказаній справі. Відтак, вважає, що вимоги позивача у межах цієї позовної заяви, можуть бути заявлені окремим адміністративним позовом та повинні оцінюватися судом на предмет їх обгрунтованості. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

28.08.2024 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що позивач по суті оскаржує виконання судових рішень, що набрали законної сили, на стадії виконання судового рішення. Вказує, що судові рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених судом зобов`язань, в межах компетенції та в порядку, визначеному чинним законодавством. Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Зважаючи на наведене вище, вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги не можуть бути предметом нового публічно-правового спору та розглядатися адміністративним судом у порядку іншого (нового) позовного провадження, оскільки спірні правовідносини стосуються виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/18303/23. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Колегія суддів зауважує, що визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що оскільки підставою для звернення позивача з даним позовом є невиконання відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 у справі №380/18303/23 у частині виплати заборгованість по пенсії за період з 01.05.2021 по 30.11.2023 в сумі 24038.16 грн., відтак належним способом захисту його прав є саме подання заяви у порядку статтей 382-383 КАС України по справі № 380/18303/23, а не звернення до суду з окремим позовом.

Колегія суддів вказує, що предмети позовів, які подані ОСОБА_1 хоч і є взаємопов`язаними, але різні, оскільки у справі №380/18303/23 позивачем заявлено вимоги саме щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, тоді як у справі №380/10441/24 позивач просить стягнути заборгованість по пенсії у визначеному розмірі.

В постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно- правового спору, які обгрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

На думку апеляційного суду, зазначаючи, що в межах даних правовідносин відсутній публічно-правовий спір, оскільки такий вже вирішений судом при прийнятті рішення по справі № 380/18303/23, суд першої інстанції фактично ототожнив позови, в яких підстави та обставини звернення до суду є різними.

Колегія суддів зауважує, що тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Апеляційний суд наголошує, що у справі №380/18303/23 вирішено питання про право ОСОБА_1 з 06.05.2021 на здійснення перерахунку та виплату пенсії з пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 18.07.2023 № С/1207 про розмір грошового забезпечення. При цьому, вимоги про стягнення заборгованості по пенсії за період з 01.05.2021 по 30.11.2023 у фіксованій величині у грошовому еквіваленті не розглядалося в суді у вказаній справі. Тобто, покладені позивачем в основу заяви обставини свідчать про виникнення іншого спору. Відтак, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у межах цієї позовної заяви, можуть бути заявлені окремим адміністративним позовом та повинні оцінюватися судами на предмет їх обгрунтованості.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати, як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто при розгляді справи адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Наявність чи відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу), питання щодо відповідності обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 380/10441/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний