Справа № 240/34277/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/34277/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

18 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та нездійсненні виплати додаткової винагороди, як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з липня 2022 року по серпень 2022 року включно, в сумі 100000,00 грн за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, як військовослужбовцю, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з липня 2022 року по серпень 2022 року включно, в сумі 100000,00 грн за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивача з 09.04.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби, на підставі рапорту командира 2 десантно-штурмового батальйону підполковника ОСОБА_2 від 02.07.2022, 04.07.2022 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 474 призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями 2 десантно-штурмового батальйону, за результатами якого складено акт.

У ході службового розслідування, позивач відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу проступку, що ставився йому у провину відповідно до статті 63 Конституції України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 413 від 10.07.2022 службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями 2 десантно-штурмового батальйону було завершене та оголошено сувору догану військовослужбовцям, що містяться у даному наказі, серед них і позивачу.

Пунктом 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану" №689 від 02.08.2022 визначено, не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям, в тому числі і позивачу, з причин відмови виконання бойового наказу, на підставі п.10 телеграми ДФ МОУ № 248/1298 від 25.03.2022.

Окрім того, 04.08.2022 на території місця тимчасового розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 під час виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду та військового часу, позивач перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння від 04.08.2022 № 686 (прилад № 00249-15, тест № 4985 від 04.08.2022 - 0,64 проміле).

У зв`язку із вказаною обставиною, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану" №909 від 03.09.2022 визначено не виплачувати позивачу додаткову винагороду за серпень 2022 року по причині вживання спиртних напоїв, на підставі ДНК-2/609 від 05.08.2022.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача, спрямованими на позбавлення його права на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №168 за липень та серпень 2022 року та вважаючи свої права на отримання належного грошового забезпечення порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених ним вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168). Пунктом 5 Постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Як встановлено з матеріалів справи, спірні правовідносини, що є предметом розгляду в межах даної справи, виникли з приводу невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за липень та серпень 2022 року.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження), у зв`язку із чим військовослужбовцю не виплачується така винагорода за місяць, в якому здійснено порушення.

Як свідчать матеріали справи, винагорода позивачу за липень 2022 року не виплачена у зв`язку із відмовою виконувати бойовий наказ.

За матеріалами службового розслідування відслідковується, що 01.07.2022 командиром 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 під час шикування підпорядкованих йому підрозділів було віддано бойовий наказ, а саме: висунутись до околиць населеного пункту Долина та зайняти лінію оборони. Почувши такий наказ, деякий склад десантно-штурмового батальйону, в тому числі позивач, відкрито відмовилися його виконувати.

У ході службового розслідування, позивач відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу проступку, що ставився йому у провину відповідно до статті 63 Конституції України.

Підставою невиплати позивачу додаткової винагороди за липень 2022 року слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 №689, який прийнятий на виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного етану в Україні" та від 24 лютого 2022 року №69 "Про загальну мобілізацію", Постанови №168 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217), рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №1217, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 06 березня 2022 року, відповідно до абзацу дев`ятого пункту 10 Рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, та на підставі рапорту командира 2 десантно-штурмового батальйону підполковника ОСОБА_2 від 02.07.2022 за відмову виконувати бойовий наказ.

При цьому, судом першої інстанції доцільно відзначено, що наказ №689 від 02.08.2022, яким позбавлено позивача додаткової винагороди є чинним, в судовому порядку не оскаржувався.

На день ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не встановлено факту оскарження позивачем результатів службового розслідування.

Даючи оцінку доводам апелянта з приводу протиправності дій відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за липень 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлює право командира - видавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за виконання наказу несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами ст.45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

З матеріалів справи встановлено, що службове розслідування проводилось з приводу порушення військової дисципліни позивача .

В матеріалах службового розслідування, зазначено, що позивач відкрито відмовився виконувати бойовий наказ.

За результатами службового розслідування за порушення вимог ст.ст. 2, 3, 11, 16, 30, 35, 37 Статуту позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наявність у діях позивача ознак правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі акту службового розслідування.

Пунктом 10 телеграми від 25.03.2022 №НР 248/1298 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місце служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місце служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.

З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену Постановою № 168 за липень 2022 року.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за серпень 2022 року, варто вказати на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, єдиною підставою для не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 за серпень 2022 року є вживання останнім 04.08.2022 алкогольних напоїв під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння від 04.08.2022 № 686 (прилад № 00249-15, тест № 4985 від 04.08.2022 - 0,64 проміле).

Так, порядок та підстави виплати військовослужбовцям Збройних Сил України врегульовано правовими нормами розділу XVI. "Преміювання" Порядку №260.

За приписами п.5 цього розділу вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) є самостійною підставою для невиплати щомісячної премії за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Порядок та підстави виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, до яких відноситься Позивач, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 врегульовано правовими нормами розділу XXXIV. "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану" Порядку №260.

Приписами п.14 цього розділу вживання алкогольних напоїв (наркотичних або психотропних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, є самостійною підставою для невиплати такої додаткової винагороди за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Окрім того, окремими дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, прийнятим з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, детально прописано питання виплати додаткової винагороди та передбачено перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці «які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння» (підпункт 8 пункт 10).

З врахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутнось підстав для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену Постановою № 168 за серпень 2022 року.

Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції, що підстави для донарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн, передбаченої Постановою №168 за липень 2022 року та за серпень 2022 року відсутні, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.