Справа № 308/10710/24
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від ОСОБА_1 , яка дії в інтересах ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивачка), до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області , місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13 (далі відповідач), у якій позивачка просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову ГВБ №401522 від 06.06.2024 про визнання позивачки винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що складена відносно позивачки постанова прийняття у відповідності до положень національного законодавства.

До суду від представниці позивачка надійшла відповідь на відзив, у якій вона позовні вимоги підтримала та вказала про те, що відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Вважає, що зміст відзиву зводиться до того що ОСОБА_3 було відібрано пояснення у сусідки ОСОБА_4 , яка надала поліцейському голослівні нічим не підтверджені пояснення, зміст яких позивачка заперечує та відео, за словами представника відповідача, з камери телефона ОСОБА_4 .

У судове засідання позивач та її представниця не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, подали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

Ухвалою від 26.06.2024 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.06.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 08.07.2024 суд витребував додаткові докази.

Ухвалою від 17.09.2024 суд задовольнив клопотання представниці позивачки про поновлення строку звернення до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з постановою від ГБВ №401522 від 06.06.2024 позивачку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 16.05.2024 близько 20 год. 21 хв. позивачка здійснила завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102» та повідомила, що її сусідка гр. ОСОБА_4 викрадає щебінь з вулиці та завозить собі у двір.

Дії позивача кваліфіковано за ст. 183 КУпАП.

В обґрунтування складеної постанови відповідач надав копію пояснень ОСОБА_4 від 31.05.2024 та оптичний носій, на якому містяться матеріали відеофіксації.

Вважаючи вищезгадану постанову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За правилами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 1 статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

На підставі частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як передбачено приписами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати про те, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні статті 251 КУпАП та статей 73, 74 КАС України.

При цьому об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику поліції і такі дії спрямовані на зрив нормальної роботи поліції. Тобто, правопорушник викликає поліцію нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу правопорушника, який повідомляє певну інформацію поліції, усвідомлюючи, що така інформація є неправдивою і бажаючи даремного виїзду поліції на місце виклику.

В обґрунтування складеної постанови відповідач посилається на копію пояснень ОСОБА_4 від 31.05.2024 та відеоматеріали.

На долученому представником відповідача оптичному носії містяться 2 відеофайли, а саме «Мучичка» та «Мучичка складання постанови».

Між тим, суд зауважує, що з наведених матеріалів відеофіксації не вбачається вчинення позивачкою будь-яких дій, які становлять зміст правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП. Переглядом відеофайлу «Мучичка» встановлено, що на відповідному відео позивачки взагалі не спостерігається, про що слушно наголошується у відповіді на відзив.

Тобто фактично оскаржувана постанова ґрунтується виключно на поясненнях ОСОБА_4 , із якою у самої позивачки неприязні відносини з огляду на наявність тривалого конфлікту.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до статті 10 цього Кодексу, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У свою чергу, з наданих відповідачем доказів не слідує, що виклик екіпажу поліції позивачка здійснила з тим, щоб повідомити завідомо неправдиві відомості та з метою зриву або ускладнення нормальної роботи органів поліції шляхом даремного виїзду на місце виклику.

У матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що позивачка викликала поліцію, свідомо знаючи про те, що в такому виклику немає необхідності. Відповідач, між тим, не обґрунтував та не підтвердив жодними доказами наявність у діях позивачки за обставин, що склалися, прямого умислу на завідомо неправдивий виклик поліції.

Суд зазначає, що працівником поліції здійснено лише ймовірне припущення про відсутність підстав для виклику поліції, без належних на це доказів.

Тобто в цьому випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КАС України, за яке позивачку притягнуто до відповідальності спірною постановою.

За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, цитованою нормою КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд вказує про те, що аналіз правомірності оскаржуваної постанови охоплюється вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому підстав для окремого визнання оскаржуваної постанови протиправною відсутні, тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Суд зауважує, що у задоволенні вимог про закриття провадження у справі також слід відмовити, оскільки випадки закриття провадження а адміністративній справі регламентуються статтею 247 КУпАП.

Зазначена норма адресована органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення. Натомість у даному випадку має місце оскарження вже прийнятого рішення відповідача за наслідками розгляду адміністративної справи, а перелік рішень, які можуть бути ухвалені судом у даному випадку вичерпно перелічено у статті 286 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із урахуванням наведеного суд вважає, що для ефективного захисту прав позивачки необхідно вийти за межі позовних вимог та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

В силу приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Скасувати постанову постанову ГВБ №401522 від 06.06.2024 про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позову відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області , місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко