Справа № 520/31654/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 р. Справа № 520/31654/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) по справі № 520/31654/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 53 від 04.05.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі «Пошук», з 05.02.1993 по 30.04.1993 на підприємстві «Омега», з 13.05.1993 по 19.12.2000 у ТОВ НВП «МАРС».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2023 про призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі «Пошук», з 05.02.1993 по 30.04.1993 на підприємстві «Омега», з 13.05.1993 по 19.12.2000 у TOB НВП «МАРС» з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 26.03.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 53 від 04.05.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2023 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі Пошук, з 05.02.1993 по 30.04.1993 на підприємстві Омега, з 13.05.1993 по 19.12.2000 у TOB НВП МАРС з 26.03.2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не вірну оцінку судом першої інстанції доказів по справі, правомірність дій пенсійного органу при не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з підстав недоліків у трудовій книжці, а саме:

- з 29.08.1988 по 09.10.1991 оскільки дата наказу на прийняття не відповідає даті прийняття;

- з 05.02.1993 по 30.04.1993, з 13.05.1993 по 19.12.2000 , оскільки записи про звільнення не містять посилання на відповідну статтю, пункт Закону.

На переконання відповідача, для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991, з 05.02.1993 по 30.04.1993, з 13.05.1993 по 19.12.2000 необхідно надати уточнюючі довідки про період роботи, видані підприємством, на якому позивач працював, згідно первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію.

До того ж, вважає, що зобов`язання судом 1 інстанції призначення пенсії за віком з 26.03.2023 є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 25.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ Пенсійного фонду в Хмельницькій області.

04.05.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 53 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком.

Підставою відмови зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 29.08.1988 по 09.10.1991 оскільки дата наказу на прийняття не відповідає даті прийняття; з 05.02.1993 по 30.04.1993, з 13.05.1993 по 19.12.2000 оскільки записи про звільнення не містять посилання на відповідну статтю, пункт Закону. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991, з 05.02.1993 по 30.04.1993, з 13.05.1993 по 19.12.2000 необхідно надати уточнюючі довідки про період роботи, видані підприємством, на якому позивач працював, згідно первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з метою належного захисту прав позивача, зобов`язав повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі Пошук, з 05.02.1993 по 30.04.1993 на підприємстві Омега, з 13.05.1993 по 19.12.2000 у TOB НВП МАРС .

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірним питанням у цій справі є право позивача на включення до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.08.1988 по 09.10.1991, з 05.02.1993 по 30.04.1993 та з 13.05.1993 по 19.12.2000 згідно трудової книжки від 09.09.1980 серія НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV), пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно зі ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, абз. 1 пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 за № 22-1(далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, згідно із пп. 2.2 п. 2 Інструкції № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу .

Відповідно до пп. 2.11 п. 2 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

За приписами пп. 2.12 п. 2 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пп. 2.4. п.2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні положення щодо правил заповнення трудових книжок містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. № 162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У постанові від 30.09.2021р. по справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №234/4585/17, від 25.04.2019 року у справі №159/4178/16-а.

Щодо періоду роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі Пошук, з 05.02.1993 по 30.04.1993 на підприємстві Омега та з 13.05.1993 по 19.12.2000 у TOB НВП МАРС.

Судовим розглядом встановлено, що пенсійним органом відмовлено в призначенні пенсії позивачу за віком, не зараховано період роботи з 29.08.1988 по 09.10.1991 у кооперативі Пошук згідно з трудовою книжкою , оскільки дата наказу на прийняття не відповідає даті прийняття та також необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видані підприємством, на якому позивач працював, згідно первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію.

Період роботи з 05.02.1993 по 30.04.1993, з 13.05.1993 по 19.12.2000 згідно з трудовою книжкою , не зараховано через те, що записи про звільнення не містять посилання на відповідну статтю, пункт Закону та необхідно також надати уточнюючу довідку про період роботи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в трудовій книжці наявний запис під номером 12 про прийняття позивача 29.08.1988 року до Кооперативу «Пошук» на посаду фрезерувальника 4 розряду. Водночас, у графі 4 ( підстава внесення вказаного запису) зазначено наказ №1 від 22.04.1988 року. Отже, дата прийняття позивача на роботу та дата винесення наказу не співпадають.

Проте, з трудової книжки позивача вбачається, що з 10.02.1986 до 28.08.1988 він працював в Ізюмському оптикомеханічному заводі на посаді фрезерувальника по металу 2 розряду до цеху №16, звільнений у зв`язку з переведенням до кооперативу «Пошук» у графі 4 ( підстава внесення вказаного запису) зазначено наказ 533-к від 29.08.1988 року.

Отже, наявні в трудовій книжці позивача неточності щодо дати прийняття позивача до кооперативу " Пошук" можуть свідчити про допущені роботодавцем помилки при заповнені трудової книжки.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції пенсійний орган не позбавлений можливості з`ясувати вказані обставини, шляхом витребування необхідних документів від підприємств, установ, організацій.

В період з 29.08.1988 року до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та закладах від 20.06.1974 року №162 (надалі Інструкція). Ця інструкція втратила чинність відповідно до Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Згідно з п. 18 Порядку № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що негативні наслідки за неналежне ведення обліку та ведення трудової книжки мають настати тільки для особи, яка зробила неточні записи, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоди з 29.08.1988 по 09.10.1991.

Також колегія суддів погоджується із неправомірним не врахуванням пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду його роботи з 13.05.1993 по 19.12.2000 у TOB НВП МАРС.

Вказаний період не враховано пенсійним органом з підстав відсутності у трудовій книжці в записі про звільнення посилання на відповідну статтю, пункт Закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції з 13.05.1993-19.12.2000 позивач працював в ТОВ НВП " МАРС" на посаді директора, що вбачається з трудової книжки, звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с.52).

Колегією суддів зазначає, що дійсно записі про звільнення не містить посилання на відповідну статтю, пункт Закону, проте запис зроблено у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства , оскільки підстава звільнення зазначена.

У період з 13.05.1993 по 19.12.2000 діяли Правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМ України від 12.08.1993 №637) (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 58 встановлено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з п.2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні тільки для роботодавця, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не може бути підставою для відмови у зарахуванні його періоду роботи з 13.05.1993 по 19.12.2000 року.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії необґрунтоване та правомірно скасовано, а також з обраним судом способом захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 по справі № 520/31654/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова