Справа № 440/18968/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 р. Справа № 440/18968/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/18968/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати повністю пункти 2.2. 6.2. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 року № 258 яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності "СУВОРА ДОГАНА" командира 3 стрілецького взводу 1 с стрілецької роти ОСОБА_2 призупинено виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 31.08.2022 року по 03.09.2022 року (4 дні); не виплати щомісячної премії за серпень та вересень місяці 2022 року (підстава - невихід на службу без поважних причин); не виплати додаткової винагороди за серпень та вересень місяці 2022 року (підстава - самовільно залишив військову частину, місце служби). (пункт 6.2 вищезазначеного Наказу від 20.09.2022 року);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 148 від 23.07.2022 року про притягнення командира 3 взводу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини та позбавлення грошової винагороди за липень 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому лейтенанту ОСОБА_1 виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень, серпень, вересень та жовтень 2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем порушено процедуру проведення службового розслідування, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.04.2022 року (до 23.07.2022 року безпосередньо на лінії бойового зіткнення з ворогом) внаслідок чого виконує службові обов`язки, зокрема несе регулярні чергування на командному пункті військової частини НОМЕР_1 , проводить службові розслідування та виконує свої безпосередні посадові обов`язки. За весь період проходження служби позивачу не було можливості займатись канцелярськими справами. Згідно медичних документів позивач сукупно та безперервно перебував на стаціонарному лікуванні з 29.12.2023 року по 19.01.2024 року, більше того за наслідками лікування позивача було направлено на проходження військово- лікарської комісії, яке останній проходив до 19.02.2024 року. До того ж позивач після повернення з лікування продовжує службу по теперішній час, перебуває в зоні бойових дій разом із військовою частиною НОМЕР_1 на Часовоярівському напрямку. Також зазначає, що позивач не був повідомлений про призначення проведення службового розслідування та не отримував копії оскаржуваних наказів під підпис.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/18968/23, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

20.06.2024 до суду надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду. Представник відповідача зазначає, що заява про поновлення строку для звернення до суду від 15.01.2024, подана ОСОБА_1 , є очевидно безпідставного та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. У заяві про поновлення строку для звернення до суду від 15.01.2024 зазначені недостовірні доводи, які документально не підтверджені та позивач своїми недостовірними доводами намагається ввести суд в оману. Відповідач вважає, що у позивача місячний строк звернення на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2022 №148 сплинув 23.08.2022, а на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 №258 сплинув 20.10.2022 і його позовна заява про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії підлягає залишенню без розгляду.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 23.07.2022 по теперішній час не залучався до виконання бойових завдань по захисту Батьківщини на лінії бойового зіткнення з ворогом та не перебував на позиціях разом із іншими військовослужбовцями, що надавало йому можливість реалізувати своє право на звернення до суду за захистом свої прав у встановлені процесуальні строки, або звернутися за правничою допомогою. У заяві про поновлення строку для звернення до суду від 15.01.2024, яка була задоволена ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, зазначені недостовірні доводи, які документально не підтверджені. Таким чином, місячний строк звернення на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2022 №148 сплинув 23.08.2022, а на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 №258 сплинув 20.10.2022, та, відповідно, позовна заява про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії підлягає залишенню без розгляду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18, а також Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/14623/22.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів зауважує, що інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності в адміністративно-процесуальних відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вказані висновки неодноразово були застосовані Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі №821/2004/17, від 20 травня 2020 року у справі №826/14598/16 та від 18 серпня 2022 року у справі № 240/41471/21.

У постанові від 24 вересня 2019 року по справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачу щомісячно, без затримки виплачувалось грошове забезпечення у 2022 році. Про факт неповної виплати грошового забезпечення за липень, серпень, вересень та жовтень місяці 2022 року, йому було відомо під час зарахування коштів на його банківську картку. Грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 виплачується в Порядку виплати грошового поточному місяці за минулий, що передбачено пунктом 8 розділу 1 забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260. З викладеного слідує, що позивачу було відомо у серпні, вересні, жовтні та у листопаді місяцях 2022 року, що йому виплачено у неповному розмірі грошове забезпечення за липень, серпень, вересень та жовтень місяці 2022 року.

Колегія суддів погоджується з аргументами суду першої інстанції про те, що позивач теоретично міг бути обізнаним про проведене щодо нього службового розслідування та прийняті за результатами розслідування рішень.

Водночас, дійшовши висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції не з`ясував конкретної дати коли саме позивач дізнався про прийняття оскаржуваних наказів, враховуючи те, що в позовній заяві позивач наголошував на порушенні процедури проведення службового розслідування, позбавлення можливості надати додаткові пояснення, неповідомлення про призначення проведення службового розслідування та на неотримання копії оскаржуваних наказів під підпис.

Так, відповідно до частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (частина перша статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608.

Порядком № 608 розмежовані поняття службового розслідування та службової перевірки.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 608 службова перевірка визначена як комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення; службове розслідування - як комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 2 розділу VII Порядку № 608 також установлено, що у разі необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення, за фактом якого проведено службову перевірку, та ступеня вини військовослужбовця за результатами службової перевірки може бути проведено службове розслідування.

Пунктом 1-4 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

З системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що до обов`язків безпосереднього командира (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, віднесено доведення до відмова військовослужбовця наказу про притягнення до відповідальності або у спосіб проставлення підпису про ознайомлення з наказом, або складення акту про відмову від отримання наказу.

А тому для з`ясування обставин того, коли саме позивач дізнався про оскаржувані наказі необхідно встановити дату отримання ним наказів про підпис або складення відповідно акту про відмову в отриманні наказу.

В даному випадку матеріали справи не містять доказів щодо дотримання відповідачем вимог Порядку № 608 та доведення до відома позивача змісту оскаржуваних наказів під підпис.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був достеменно обізнаний про прийняття оскаржуваного наказу.

В даному випадку судом першої інстанції не було встановлено конкретної дати, з якої позивачу стало відомо про наявність оскаржуваних наказів та проведеного щодо нього службового розслідування, а без цього зробити висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин не вбачається за можливе.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, не надаючи правову оцінку поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, зважає на передчасність висновків суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки для формування висновку про пропуск строку звернення до суду необхідно з`ясувати, чи отримував позивач оскаржувані ним накази під підпис, чи складалися військовою частиною відповідні акти про відмову від отримання наказів, що судом першої інстанції було проігноровано.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №440/18968/23 - скасувати.

Справу №440/18968/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк