Справа № 280/2325/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2325/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2024 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

в адміністративній справі №280/2325/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 14.03.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №2 (сервісний центр) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №3685-031-16 від 18 січня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року у зв`язку із чим, нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту7-1 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також просила стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн.

Позов мотивований тим, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій, періоди роботи з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року у зв`язку із відсутністю у довідці форми власності підприємства. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні та виплаті такої грошової допомоги. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.01.2024 року №3685/03-16 про відмову к перерахунку пенсії за заявою ОСОБА_1 від 12 січня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року, у зв`язку із чим нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначенні пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що в спірний період підприємство, на якому працювала позивачка, відносилось до соціалістичної власності, а не до особистої, а тому спірні періоди роботи позивачки прирівнюються до роботи в закладах державної та комунальної власності. Вищезазначене, свідчить про наявність підстав для зарахування зазначених вище періодів роботи позивача з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року в дошкільних закладах до педагогічного (спеціального) стажу позивача. Враховуючи те, що стаж позивачки за спеціальністю на посадах працівника освіти станом перевищував 30 років на моменту виходу на пенсію, вимоги щодо зобов`язання органу пенсійного фонду призначити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення підлягають задоволенню. В той же час, враховуючи той факт, що відмова щодо призначення заявленої грошової допомоги приймалась ГУ ПФУ у Київській області, яка оформлена рішенням від 18.01.2024 року №3865/030-16, призначення такої грошової допомоги, а також її нарахування має здійснювати вказаний суб`єкт владних повноважень. ГУ ПФУ в Запорізькій області бездіяльність в частині не зарахування позивачу періодів роботи за заявою від 12.01.2024 року не допускалась. Відтак, з урахуванням Порядку 22-1 виплата такої допомоги здійснюється органом пенсійного фонду за місцем проживання пенсіонера, в даному випадку ГУ ПУФУ в Запорізькій області. Стосовно витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн. за підготовку позовної заяви та відповіді на відзив є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області подано апеляційні скарги.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. в адміністративній справі №280/2325/24 повернуто скаржнику.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2024 в адміністративній справі №280/2325/24 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач-1) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що відсутній у позивача спеціального стажу роботи на посадах, передбачених пунктами "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не менш 30 років. Вказує, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 , стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" враховано з 22.11.1995 року по 14.08.1996 року, з 02.10.2000 року по 31.03.2022 року, з 01.06.2022 року по 12.09.2023 року складає 23 роки 06 місяців 5 днів. До стажу позивачки на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років не враховано періоди за довідкою від 12.01.2024 року №01 за період з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року яка видана ПАТ "Запорізький абразивний комбінат," оскільки в довідці не вказана форма власності (державна або комунальна). Враховуючи вищевикладене, вказує про відсутність підстав для виплати позивачці заявленої грошової допомоги.

В частині витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується. Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як одержувач пенсії за віком.

12 січня 2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду у Запорізькій області із заявою щодо виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надана позивачкою заява в порядку екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління у Київській області позивачці відмолено у задоволенні вищезазначеної заяви у зв`язку із відсутністю у позивачки 30 років спеціального стажу роботи в закладах та установах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не виконуються умови пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень».

Згідно вказаного рішення стаж ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" враховано з 22.11.1995 року по 14.08.1996 року, з 02.10.2000 року по 31.03.2022 року, з 01.06.2022 року по 12.09.2023 року складає 23 роки 06 місяців 5 днів.

В той же час, до стажу, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років не враховано періоди за довідкою від 12.01.2024 року №01 за період з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року яка видана ПАТ "Запорізький абразивний комбінат," оскільки в довідці не вказана форма власності (державна або комунальна).

Позивачка вважає, що її право на отримання грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV порушене органами пенсійного фонду.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Частиною 3 статті 4 цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються:

види пенсійного забезпечення;

умови участі в пенсійній системі чи її рівнях;

пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення;

організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до підпунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З оскаржуваного в судовому порядку рішення вбачається, що невиплата грошової допомоги позивачу зумовлена тим, що ГУ ПФУ у Київській області не зараховано до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги, періодів її роботи на посаді вихователя дитячого садку, а саме з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року при ПрАТ «Запоріжабразив» у зв`язку із відсутністю у довідці ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» віл 12.01.2024 року №01 інформації щодо форми власності (державне чи комунальне), а тому підстав для зарахування до стажу роботи, що надає їй право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV вищезазначених періодів роботи немає.

З урахуванням пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Умови ж обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, та механізм її виплати, врегульовані «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 (Порядок № 1191).

Абзацом 2 пункту 2 вказаного Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою КМУ від 04.11.1993 року №909).

Пункт 5 Порядку №1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком у відповідності до України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV станом на день її призначення (п. 6 Порядку №1191).

Відповідно до пункту 7 цього ж Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами ПФУ одноразово у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних (визначених законодавством) посадах й виходу на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

До того ж, аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №462/5636/16-а та від 19.03.2019 року у справі №466/5637/17.

Надаючи оцінку доводам ГУ ПФУ у Київській області щодо відсутності у позивача такої обов`язкової умови, як наявність необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законом посадах, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України, норми якої кореспондуються зі стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також пункт 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки та відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або ж за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5).

У довідці повинно бути вказано:

періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу;

професія або посада;

характер виконуваної роботи;

розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи;

первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій чи їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках:

за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція з цих питань викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17, від 04.03.2020 року у справі №367/945/17, від 27.04.2020 року у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021 року у справі №227/4273/16-а.

Матеріалами справи підтверджується (зокрема, довідкою Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» від 12.01.2024 року №01), що у період:

з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року позивачка працювала на ПрАТ «Запоріжабразив» на посаді вихователя ясельної групи в дит.садку № 29,

з 01.08.1983 року по 29.08. 1984 року на посаді вихователя садової групи до дитячого садку № 29,

з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року - на посаді вихователя до дитячого садка № 277.

Зазначений період роботи Малохатько (дівоче прізвище Чернова) також підтверджується записами трудової книжки колгоспника від 22.09.1980 року Серії НОМЕР_1 .

Так, згідно зі статтею 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року №2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, дошкільна освіта.

У силу вимог статті 5 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 року №2628-III, систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.

До стажу роботи зараховується період роботи на відповідних посадах у відповідних закладах згідно із «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.1993 року за №909 із внесеними змінами).

Згідно вказаного Переліку, з-поміж інших, входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992 року, що давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до статей 16,18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974 року (що діяв на час роботи позивача у вказані періоди на посаді вихователя в закладах дошкільної освіти при ПрАТ «Запоріжабразив»), з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.

Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

У відповідності до статті 41 вищезазначеного закону з метою всебічного розвитку здібностей і нахилів учнів, виховання громадської активності, інтересу до праці, науки, техніки, мистецтва, спорту, військової справи, а також для організації культурного відпочинку і зміцнення їх здоров`я державні підприємства, установи і організації, колгоспи, інші кооперативні, профспілкові, комсомольські та інші громадські організації створюють палаци і будинки піонерів, станції юних техніків, юних натуралістів, юних туристів, дитячі бібліотеки, спортивні, художні, музичні школи, піонерські табори та інші позашкільні заклади.

Отже, в періоди роботи позивача з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року фактично визнавалося дві форми власності: соціалістична та особиста.

Підприємства у спірний період відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги відомості про перейменування ПрАТ «Запоріжбрзив», зазначені у довідці від 12.01.2024 року №01, які, також свідчать про приналежність підприємства, на якому позивач працювала у спірний період, до соціалістичної власності.

За правилами, встановленими статтею 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 року, основу економічної системи України становила соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

У виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних і інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави (ст.11 Конституції УРСР).

З огляду на фактичні обставини справи, суд зазначає, що в спірний період підприємство, на якому працювала позивач у спірний період, відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, а тому спірні періоди роботи позивача прирівнюються до роботи в закладах державної та комунальної власності.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначене дає підстави для висновку про наявність підстав для зарахування періодів роботи позивачки з 01.10.1981 року по 13.09.1982 року з 01.08.1983 року по 29.08.1984 року, з 05.08.1986 року по 08.10.1993 року в дошкільних закладах до педагогічного (спеціального) стажу позивачки.

Враховуючи те, що стаж позивачки за спеціальністю на посадах працівника освіти станом перевищував 30 років на моменту виходу на пенсію, вимоги щодо зобов`язання органу пенсійного фонду призначити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що як в частині відмови у задоволенні позову, так і в частині витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2024року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.09.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Н.А. Олефіренко