Справа № 620/5743/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5743/24 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФ в Чернігівській області від 07.02.2024 №31 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 16.01.2024 - дати звернення за призначенням такої пенсії на підставі представлених Пенітенціарною академією України документів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства умовою для призначення пенсії, про яке просить ОСОБА_1 , є наявність саме календарної, а не пільгової вислуги років, а тому, оскільки календарна вислуга років Позивача складає менше мінімально визначеної законом, то підстави для призначення відповідної пенсії відсутні, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує, зокрема, тим, що судом не враховано норми ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», якою встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії та щодо застосування якої Верховний Суд не висловлював позицію у постановах, на які посилався суд першої інстанції, а також яка має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України. Наголошує, що судом залишено поза увагою, що внесенням Урядом України змін до п. 3 постанови від 17.07.1992 №393 зумовило звуження прав Позивача у порівнянні з особами, звільненими із служби до 19.02.2022, а також призвело до позбавлення права на належне соціальне забезпечення і соціальний захист. Окремо підкреслює, що зарахування пільгової вислуги років лише для визначення розміру пенсії призводить до втрати сенсу та мети такого обчислення, оскільки максимальний розмір пенсії визначений законодавцем на рівні 70% грошового забезпечення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 12.08.2024.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 18.04.2022 №78/ОС ОСОБА_1 , старшого викладача кафедри психології, звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та п. 8 ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (звільнення з органів внутрішніх справ) 18.04.2022 (а.с. 23). У цьому ж наказі зазначено, що вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 21 рік 10 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 01 місяць 18 днів.

Аналогічні відомості зазначені у розрахунку вислуги років на пенсію підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (а.с. 24-25).

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через Пенітенціарну академію України звернулася до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 17-31).

За наслідками опрацювання заяви і доданих до неї документів Пенітенціарною академією України до ГУ ПФ в Чернігівській області направлено подання від 25.01.2024 №3/193 про призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років (а.с. 41-42).

Водночас, рішенням ГУ ПФ в Чернігівській області, оформленим протоколом від 07.02.2024 №31, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років з підстав, що на час звільнення 18.04.2022 і на дату подання документів до органу Пенсійного фонду України 30.01.2024 ОСОБА_1 мала вислугу років у календарному обчисленні 21 рік 10 місяців 06 днів замість необхідних 25 календарних років і більше. Крім того, у згаданому рішенні зауважено, що до вислуги років зараховується на пільгових умовах час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби тільки для визначення розміру пенсії (а.с. 36-37).

Про прийняття цього рішення ГУ ПФ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 листом від 09.02.2024 №2500-0203-8/9932 (а.с. 35).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 12, 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), а також постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова №393), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки пільговий стаж враховується лише при обчисленні розміру пенсії, у той час як при її призначенні особа має набути певну кількість календарної вислуги років, яка у спірному випадку повинна складати не менше 25 років.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 1 статті 17 Закону закріплено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «з» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Приписи ст. 17-1 Закону визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми 17.07.1992 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №393.

Пунктом 1 цієї Постанови також визначено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «з» статті 12 Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

У первинній редакції пункт 3 Постанови №393 передбачав перелік періодів, що зараховують до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови на пільгових умовах.

Однак, як правильно підкреслив суд першої інстанції, у подальшому до зазначеної Постанови неодноразово вносилися зміни.

Так, постановою Уряду України від 16.02.2022 №119 Постанову №393 доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.», а також абзац 1 пункту 3 викладено у новій редакції: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах».

Отже, реалізуючи надані Законом повноваження на визначення порядку обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, Кабінет Міністрів України з 19.02.2022 (дати набрання чинності постанови Уряду України від 16.02.2022 №119), передбачив можливість врахування пільгового періоду служби тільки для визначення розміру пенсії та закріпив, що обчислення календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, проводиться виключно згідно положень пунктів 1 та 2 Постанови №393.

Колегією суддів враховується, що згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема, в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

В аспекті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за цим Законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.

Отже, саме через застосування норм вказаної Постанови календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах, в разі відсутності таких норм у цьому Постанови такого зарахування не відбувається.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», яка набрала чинності з 19.02.2022, внесені зміни до пункту 3 Постанови № 393, а саме передбачено зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років лише для визначення розміру пенсії, в тому числі: один місяць служби за сорок днів - час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

За таких умов на час звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби у ОСОБА_1 не виникало правових підстав для зарахування її календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим посилання останньої на наявність у неї права на законні сподівання на пільгове обрахування вислуги років для призначення пенсії є помилковим.

Аналогічна позиція щодо застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а також Постанови №393 висловлено Верховним Судом у постанові від 13.11.2023 у справі №140/1151/23.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вислуга років ОСОБА_1 , яка складає у календарному обчисленні 21 рік 10 місяців 06 днів, не породжує в останньої права на призначення пенсії за п. «а» ст. 12 Закону, приписи якого встановлюють мінімальну календарну вислугу 25 років.

Колегія суддів зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», і стаття 12 Закону, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, в якій, серед іншого суд касаційної інстанції дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2023 у справі № 480/4827/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22, від 31.01.2024 у справі № 480/4941/22, від 10.06.2024 у справі № 260/4588/23, від 04.07.2024 у справі №620/4538/23.

До того ж, у постанові від 15.01.2024 у справі №240/22910/22 Верховний Суд прийшов до висновку, що зазначені вище положення Закону та Постанови № 393 відповідають вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, мають легітимну мету, зокрема, спрямовані на проведення в України реформи у сфері соціального забезпечення, яка, серед іншого, передбачає побудову нової системи соціального забезпечення на основі принципів соціальної справедливості та максимальної реалізації для всіх осіб частини третьої статті 46 Конституції України, згідно з якою пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З приводу посилання Апелянта на те, що зарахування пільгової вислуги років лише для визначення розміру пенсії призводить до втрати сенсу та мети такого обчислення, оскільки максимальний розмір пенсії визначений законодавцем на рівні 70% грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зауважує, що у межах цієї справи вирішується питання про наявність або відсутність у Позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 12 Закону, а не про її розмір.

Крім того, судова колегія підкреслює, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 17 вересня 2024 року.