Справа № 520/19391/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 р. Справа № 520/19391/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 16.05.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити дії по призначенню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправне рішення від 16.05.2024 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач вважає, що має право на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 15.07.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області заяву позивача від 08.05.2024 разом з усіма доданими до неї документами.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 27.02.2024 та отримує пенсію за віком згідно Закону України від 09.03.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 08 травня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою № 613 про перерахунок пенсії - допризначення, у зв`язку з наданими додатковими документами, а саме щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 27.02.2024 та отримує пенсію за віком згідно Закону України від 09.03.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 08.05.2024 звернулася до пенсійного органу з заявою щодо виплати їй десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення від 16.05.2024 № 30538/03-16, яким відмовлено позивачу позивачу в проведенні перерахунку пенсії з зазначенням того, що в позивача відсутнє право на встановлення грошової допомоги в розмірі десяти пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 47)

У рішенні зазначено, що згідно записів трудової книжки та наданих довідок ОСОБА_1 прослідковується робота позивача на посадах викладача кафедри української мови, завідувача кафедри мовної підготовки, професора кафедри мовної підготовки Харківського державного педагогічного інституту та в Національному університеті цивільного захисту України, які не входять до переліку посад та закладів, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993 № 909 (зі змінами).

Позивач вважає рішення пенсійного органу про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій протиправною, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як встановлено судом, позивач 08.05.2024 звернулася до пенсійного органу з заявою щодо виплати їй десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення від 16.05.2024 № 30538/03-16, яким відмовлено позивачу позивачу в проведенні перерахунку пенсії з зазначенням того, що в позивача відсутнє право на встановлення грошової допомоги в розмірі десяти пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 47)

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до належної ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1985, остання працювала:

- з 15.08.1985 по 20.08.1990 - вчитель української мови та літератури Івашківської восьмирічної школи (записи № 1-2);

- з 27.08.1990 по 30.09.1996 - викладач кафедри української мови Харківського Державного педагогічного інституту ім. Г.С.Сковороди (записи № 3-6);

- з 01.10.1996 по 30.09.1999 - навчання в аспірантурі Харківського Державного педагогічного інституту ім. Г.С.Сковороди (записи № 7-8);

- з 01.10.1999 по 08.04.2003 викладач кафедри української мови Харківського Державного педагогічного інституту ім. Г.С.Сковороди (записи № 9-10);

- з 09.04.2003 по даний час - завідувач кафедри мовної підготовки Національного університету цивільного захисту України (записи № 11-20).

Відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області в оскаржуваному рішенні зазначило, що робота позивача на посадах викладача кафедри української мови, завідувача кафедри мовної підготовки, професора кафедри мовної підготовки Харківського державного педагогічного інституту та в Національному університеті цивільного захисту України, які не входять до переліку посад та закладів, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993 № 909 (зі змінами).

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, передбачено, що до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Судом встановлено, що відповідно до Переліку закладів вищої освіти IIV рівня акредитації міста Харкова та закладів професійної (професійно-технічної) освіти міста Харкова Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди, в якому позивач працювала з 27.08.1990 по 08.04.2003, та Національний університет цивільного захисту України, в якому позивач працює з 09.04.2003 по теперішній час, відносяться до закладів вищої освіти IIIIV рівня акредитації, а не до закладів вищої освіти І-ІІ рівня акредитації, що входять до переліку закладів, робота в яких дає право на пенсію за вислугою років.

Тобто, позивач у зазначені періоди працювала в закладах, що не входять до переліку закладів, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993 № 909 (зі змінами).

Так, зважаючи на положення пункту 5 Порядку № 1191, грошова допомога надається, зокрема, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах.

Проте, на час звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення і виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та до суду з даним позовом позивачем не надано підтверджуючих документів щодо того, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, вона працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Також, позивач не надала доказів того, що вона має страховий стаж - 30 років на таких посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Натомість, як вже було зазначено судом, з матеріалів справи вбачається, що позивач працювала в Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди в період з 27.08.1990 по 08.04.2003 та в Національному університеті цивільного захисту України в період з 09.04.2003 по теперішній час. Однак, такі заклади відносяться до закладів вищої освіти IIIIV рівня акредитації.

Позивач не подала до суду доказів того, що зазначені навчальні заклади, в яких працювала позивач, відносяться до закладів вищої освіти IIІ рівня акредитації, що б відносило такі заклади до переліку закладів, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За викладених обставин, в Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області не було підстав для призначення позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують той факт, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, позивач працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Також, позивач не надала доказів того, що вона має страховий стаж - 30 років, на таких посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Доводи позивача щодо того, що вона працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо протиправності рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та щодо її права на призначення такої грошової допомоги, однак відповідних документів, що б підтверджували виконання позивачем умов для призначення спірної грошової допомоги, позивачем до пенсійного органу та до суду не надано.

Отже, за відсутності документів, що підтверджують право позивача на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні такої грошової допомоги.

Позивачем обґрунтованих доводів щодо протиправності оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.05.2024 № 30538/03-16 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не наведено. Судом таких обставин також не встановлено.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 16.05.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню взаємопов`язані позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити дії по призначенню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Варшавська, буд. 3Б, с-ще Макарів, Бучанський р-н, Київська обл., 08001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН