Справа № 360/792/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/792/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 17 липня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 360/7171/21, що входило до складу місячного грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за вказані періоди індексації грошового забезпечення;

2) зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 360/7171/21, що входило до складу місячного грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за вказані періоди індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 26 червня 2013 року по 26 грудня 2017 року проходив військову службу у відповідача, виключений зі списків особового складу військової частини за наказом командира (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року № 139. Позивачу 26 липня 2016 року видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 .

За період проходження служби позивачу не здійснювалась виплата грошового забезпечення в повному обсязі.

Так, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 360/7171/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до довідки «ПриватБанк» відповідач 07 червня 2024 року виконав рішення суду та виплатив позивачу грошові кошти у розмірі 75572,59 грн.

Позивач 07 червня 2024 року звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати йому допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення з урахування індексації грошового забезпечення. Відповідач заяву отримав 13 червня 2024 року, але відповіді не надав, що, на думку позивача, свідчить про небажання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в належному розмірі.

Оскільки, індексація грошового забезпечення має щомісячний характер та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою від 19 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; запропоновано відповідачу подати відзив на позов; зобов`язано відповідача надати до суду докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від відповідача 19 липня 2024 року надійшов відзив, в якому представником відповідача заявлено клопотання про повернення позову без розгляду та викладено підстави такого клопотання. У відзиві не зазначено заперечень (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Ухвалою від 17 вересня 2024 року відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про повернення позову без розгляду.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в період з 26 червня 2013 року по 26 грудня 2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 26 червня 2013 року № 139, від 26 грудня 2017 року № 139.

Згідно із копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 грудня 2017 року № 139 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2017 року № 232-РС з військової служби в запас за підпунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 26 грудня 2017 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Наказано виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 515 % посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення з 1 по 26 грудня 2017 року. Виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2017 рік за 12 календарних діб в сумі 1886,30 грн.

Дослідженням карток особового рахунку позивача за 2014-2017 роки встановлено, що ОСОБА_1 отримував грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, а саме:

грошова допомога для оздоровлення: за 2015 рік виплачена 20 травня 2015 року в сумі 1552,38 грн, за 2016 рік виплачена 18 серпня 2016 року в сумі 4549,50 грн, за 2017 рік виплачена 24 травня 2017 року в сумі 4715,75 грн;

матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: за 2015 рік виплачена 24 грудня 2015 року в сумі 1696,25 грн, за 2016 рік виплачена 31 жовтня 2016 року в сумі 4715,75 грн, за 2017 рік виплачена 26 грудня 2017 року в сумі 3772,60 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 360/1114/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково;

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_4 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки та грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманої під час проходження військової служби;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки та грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманої під час проходження військової служби, та раніше виплачених сум;

у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено обставини, встановлені судом при розгляді справи, зокрема, що з довідки військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року № 10/1222 про виплату грошової допомоги на оздоровлення встановлено, що позивач: за 2015 рік отримав допомогу у розмірі 1552,38 грн (виплачено 20 травня 2015 року), за 2016 рік отримав допомогу у розмірі 4549,50 грн (виплачено 18 серпня 2016 року), за 2017 рік отримав допомогу у розмірі 4715,75 грн (виплачено 24 травня 2017 року).

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року № 10/1188 про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань встановлено, що позивач: за 2015 рік отримав допомогу у розмірі 1696,25 грн (виплачено 24 грудня 2015 року), за 2016 рік отримав допомогу у розмірі 4715,75 грн (виплачено 31 жовтня 2016 року), за 2017 рік отримав допомогу у розмірі 3772,60 грн (виплачено 26 грудня 2017 року).

Виплачена позивачу грошова допомога на оздоровлення за 2015-2017 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки складалася з наступних складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, НОПС, премія, що підтверджується вищевказаними довідками військової частини НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 360/7171/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2023 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення індексації грошового забезпечення задоволено;

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року - січень 2008 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року - січень 2008 року, з урахуванням абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено обставини, встановлені судом при розгляді справи, зокрема, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2021 року № 10/3880 за період з грудня 2015 по грудень 2017 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З виписки по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 встановлено, що 07 червня 2024 року відбулося зарахування на картковий рахунок позивача від військової частини НОМЕР_1 :

75572,59 грн на виконання рішення суду у справі № 360/7171/21;

12969,72 грн на виконання рішення суду у справі № 360/1114/22.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 07 червня 2024 року за нарахуванням та виплатою йому допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Відповіді на звернення позивач не отримав.

Предметом доказування в цій справі є саме правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення без врахування його індексації.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частинами першою, другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) (наведений в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Згідно із підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (яка втратила чинність з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1052, від 21.02.2018 № 103) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

У спірному періоді порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260) (наказ втратив чинність з 20 липня 2018 року на підставі наказу Міністерства оборони від 07.06.2018 № 260).

Пунктом 1.2 розділу І Інструкції № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 30.1 розділу ХХХ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 30.2 розділу ХХХ Інструкції № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Абзацом першим пункту 30.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 установлено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 33.1 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260).

Абзацами першим та другим пункту 33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 визначено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

З вищенаведених положень слідує, що в період проходження позивачем служби у відповідача з 26 червня 2013 року по 26 грудня 2017 року Постановою № 1294 та Інструкцією № 260 було передбачено виплату військовослужбовцям Збройних Сил України, зокрема й позивачу, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких розраховувався, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, до складу якого включалися: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець мав право за займаною ним штатною посадою.

Судом встановлено, що розмір виплачених позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки розрахований відповідачем з грошового забезпечення позивача, до якого включено такі складові: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, НОПС, премія.

Також судом встановлено, що індексація грошового забезпечення позивача, право на виплату якої підтверджено рішенням суду від 22 грудня 2021 року у справі № 360/7171/21, не врахована відповідачем до складу місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснено розрахунок виплачених в період 2016-2017 років грошової допомоги для оздоровлення та в період 2015-2017 років матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Здійснений відповідачем розрахунок виплачених позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки із складових грошового забезпечення позивача без врахування індексації грошового забезпечення, суд вважає протиправним з огляду на таке.

З наведених вище правових норм слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.

Враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Як складова належної працівникові заробітної плати, індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.

Правовий висновок стосовно того, що індексація є складовою грошового забезпечення, викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 280/9017/20, від 09 листопада 2023 року у справі № 140/6868/21, від 28 березня 2024 року у справі № 160/8290/23.

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі № 359/8843/16-а.

Висновок щодо необхідності здійснення перерахунку, зокрема, розміру грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації зроблено Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18 та від 30 листопада 2023 року у справі № 380/21619/21.

Наразі Верховний Суд не відійшов від зазначеної правової позиції.

Застосовуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що виплачені позивачу грошова допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки мали розраховуватися відповідачем з розміру місячного грошового забезпечення позивача, до складу якого, у свою чергу, входить індексація грошового забезпечення, а тому вказані виплати мали здійснюватися з урахуванням індексації.

Отже, на підставі зібраних по справі доказів судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації у складі місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки.

Відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені судом обставини, враховуючи нормативне врегулювання спірних відносин, викладені у постановах Верховного Суду правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю з корегуванням способу захисту порушених прав у відповідності до частини другою статті 9 КАС України.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова