Справа № 420/20726/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 вересня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності стягнення моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державної установи «Північна виправна колонія (№90)», в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» стосовно не виконання своїх обов`язків та незаконної відмови в проведенні повного розрахунку при звільненні всіх сум, що належать ОСОБА_1 від установи на вимогу Конституції України, частини 1 ст. 47 та частини 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України та інших нормативно правових актів;

стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 176 600.00 гривень ( сто сімдесят шість тисяч шістсот гривень 00 копійок) та матеріальну шкоду в сумі 26 033.9 гривень (двадцять шість тисяч тридцять три гривні 9 копійок), а всього 202 633.9 гривень ( двісті дві тисячі шістсот тридцять три гривні 9 копійок).

Ухвалою суду від 08.07.2024 року адміністративний позов залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність усунути недоліки адміністративного позову шляхом надання до суду уточненого позову, а також документ про сплату судового збору, або докази на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 01.08.2024 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків адміністративного позову.

На виконання ухвали суду від 08.07.2024 року позивачем подано уточнений адміністративний позов, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» щодо тривалої затримки в проведенні повного розрахунку при звільненні з установи, в наслідок якої спричинено моральна та матеріальна шкода ОСОБА_1 ;

стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» кошти на користь ОСОБА_1 , а саме: моральну шкоду в сумі 176 600.00 гривень ( сто сімдесят шість тисяч шістсот гривень 00 копійок) та матеріальну шкоду в сумі 26 033.9 гривень (двадцять шість тисяч тридцять три гривні 9 копійок), а всього 202 633.9 гривень ( двісті дві тисячі шістсот тридцять три гривні 9 копійок) заподіяно протиправною бездіяльністю відповідача.

Так в уточненому адміністративному позові позивач зазначає, що відповідач досі повністю не виплатив йому заборговане грошове забезпечення нехтуючи Законами України та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 по справі №420/4368/23, продовжуючи порушувати конституційні права та наносити позивачу моральну та матеріальну шкоду. Відповідач від часу звільнення ОСОБА_1 до 01.03.2024 року заборгував і не виплачує згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі 420/4368/23:

- одноразову грошову допомогу при звільненні за відпрацьованих два роки в розмірі 9096, 80 грн

- компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік та за 2022 рік в розмірі 14272, 73 грн

- нараховану премію за квітень 2022 року в розмірі 4645, 80 грн

- допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі передбаченому законом. Згідно відповіді відповідача від 07.11.2023 року № N228/9-23JI/Hnp/BC сума становить 18193.6 грн. ( відповідь додаю до позову)

- на підставі постанови Кабінету Міністрів України No 168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України No 350 від 22 березня 2022 року, додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за березень 2022 рік та квітень 2022 рік.

в загальній сумі 106 208.93 грн.

Також позивач зазначає, що ним було направлено звернення від 13.10.2023 року на ім`я начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» щодо повного розрахунку зі мною при звільнені на вимогу чинного законодавства України та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року по справі 420/4368/23 з зазначенням свого банківського карткового рахунку.

Але відповідач проігнорував повторно як і заяву від 06.06.2022 року та порушуючи Закон України «Про звернення громадян» взагалі не надав будь-якої відповіді по теперішній час.

Вище вказані доводи і факти, на переконання позивача, підтверджують свідому протиправну бездіяльність відповідача спрямовану на спричинення психологічних страждань та моральної шкоди, а також спричинення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку із виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року по справі №420/4368/23, що набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, зокрема ст.ст.382, 383, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, предмет позову, фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року по справі №420/4368/23).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд наголошує, що при розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Зважаючи на викладене, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Наведений висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.11.2021 у справі № 620/1528/19.

Тобто, питання стосовно виконання/невиконання державною установою «Північна виправна колонія (№90)» судового рішення від 05.06.2023 у справі №420/4368/23 може бути досліджено судом виключно в порядку судового контролю за його виконанням, а не шляхом подання окремого адміністративного позову.

Так, слід констатувати, що публічно правовий спір, який полягав у вирішенні спору щодо повноти розрахунку з позивачем при звільненні судом вирішено у справі №420/4368/23, а також стягнуто з відповідача середній заробіток за затримку повного розрахунку за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року в сумі 45 789, 45 грн.

Обставини, на які посилається позивач у цьому позові, не свідчать про наявність іншого предмету спору у цих правовідносинах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної установи «Північна виправна колонія (№90)» в частині визнання бездіяльності протиправною.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1 та 5 ст.21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, вимоги про відшкодування шкоди за протиправні дії (рішення) суб`єкта владних повноважень, повинні розглядатися адміністративним судом у разі заявлення в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Аналогічну правову позицію було викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2018 у справі №234/14299/15-ц, від 27.02.2019 по справі № 405/4179/18 та від 17.09.2021 по справі №580/2091/21.

Також такий висновок суду у даній справі узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 28.04.2020 №607/15692/19, від 08.04.2020 у справі №180/1560/16-а (180/3464/16-а) та Верховного Суду в постанові від 12.07.2019 у справі №592/4622/17.

За положеннями ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що виникнення спірних правовідносин обумовлено завданням матеріальної шкоди у виді упущеної заробітної плати позивача та моральному стану, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із п.8 ч.2 ЦПК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1-2 ст.22 ЦПК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом наведених правових положень суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частиною 6 ст.28 ЦПК України врегульоване питання підсудності справ у разі пред`явлення позовів про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб.

Згідно зі ст.1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Суд зазначає, що в даному випадку існує спір про право цивільне, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного права. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Таким чином, відносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є цивільними правовідносинами, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що розгляд та вирішення таких справ віднесено до юрисдикції загальних судів, в порядку цивільного судочинства, про що Верховним Судом сформовано однозначну позицію.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Оскільки позивач просить стягнути моральну шкоду, заподіяну протиправними діями суб`єкта владних повноважень, які не є предметом розгляду цієї справи, відтак, не поєднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, дану позовну заяву в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а отже такий спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.170, 383 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 КАС України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку ст.295 КАС України.

Суддя П.П. Марин