Справа № 240/9340/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Житомир справа № 240/9340/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ухилення від свого обов`язку з розгляду заяви про оформлення його відстрочки від військової служби та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 :

розглянути заяву про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та визнання особи такою, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації;

оформити йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

надати документ встановленого зразку (довідку) про підтвердження оформленої відстрочки.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, Центр) щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз.11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відмова мотивована відсутністю доказів, які б свідчать про відсутність інших працездатних осіб, які згідно з законом зобов`язані здійснювати утримання його батька.

Ухвалою суду від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

12.06.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що оформленню відстрочки від призову під час мобілізації передує факт її надання в установленому порядку. Однак на час звернення позивача діючим на той момент законодавством порядку надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не було встановлено.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 17.04.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив оформити йому відстрочку, у зв`язку з інвалідністю ІІ групи його батька - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №654297 від 10.04.2024.

У зв`язку із необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.04.2024, в якій повідомив про наявність підстав на відстрочку від призову під час мобілізації як такого, що має батька із числа осіб з інвалідністю II групи. До заяви долучив копії документів, на підтвердження вказаних підстав.

У відповідь на подану заяву, позивач отримав лист відповідача №10/2293 від 22.04.2024, яким повідомлено про підстави, за умови дотримання яких, надається особі відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач вважає, що отриманий лист не є належною відповіддю суб`єкта владних повноважень на його заяву про відстрочення, чим порушені його права, як військовозобов`язаної особи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Положеннями абз. 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони встановлює Закон України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 (далі - Закон №1932-XII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону №1932-XII).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені ст. 22 Закону №3543-ХІІ.

Відповідно до абз.6-7 ч.3 ст.22 Закону№3543-ХІІ інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу (ч.4 ст.22 Закону №3543-ХІІ).

Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі - Положення №154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами п.2 Положення №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення №154).

За змістом п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, в тому числі: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, в тому числі беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві.

У контексті викладених норм, слідує висновок, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить також оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку. Тобто, саме відповідач наділений повноваженнями здійснювати розгляд питання щодо відстрочки резервістів від призову під час мобілізації.

Як свідчить зміст позовних вимог, предметом позову у даній справі є бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 17.04.2024 про відстрочку від мобілізації з підстав передбачених абз. 13 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про відстрочення від військової служби, у зв`язку із перебуванням на його утриманні батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи. У той час, як свідчить зміст абз. 13 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, головною умовою для застосування такої норми, як підстави для відстрочки військовозобов`язаного від призову під час мобілізації є відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Натомість, за матеріалами справи відслідковується, що позивач у відповідь на подану заяву отримав лист інформаційного характеру, у якому відсутнє формулювання про наявність чи відсутність у позивача підстав для отримання відстрочки. Тобто, позивачу не надано рішення за наслідком розгляду поданої заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову.

Розглядаючи спірні правовідносини, зокрема підстави, які слугували відмові у задоволенні заяви позивача про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації у правовій площині суд зазначає наступне.

Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені ст.23 Закону № 3543-XII.

В силу абз.13 ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Згідно з положеннями частин 7, 9 ст.23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.

Як свідчать обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки має батька з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із заявою від 17.04.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач на заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та доданих документів не надав позивачу мотивоване рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову.

На думку суду, листом №10/2293 від 22.04.2024 відповідач лише роз`яснив позивачу загальні положення законодавства спрямовані на вирішення питання про відстрочку особи від призову на військову службу під час мобілізації.

Натомість, відповідач не розглянув питання про надання відстрочки чи відмови у її наданні саме позивачу та жодного рішення з цього приводу не прийняв.

На думку суду, ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача такої заяви та документів на підтвердження цього права повинен був прийняти мотивоване рішення про наявність вказаного права чи його відсутність.

При цьому суд враховує, що індивідуальний акт державного органу - це юридична форма рішення суб`єкта владних повноважень, виданого (прийнятого) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк і цей акт породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

В свою чергу, лист відповідача №10/2293 від 22.04.2024 є лише відповіддю на звернення щодо надання відстрочки та не містить відмови у її наданні.

Вказана відповідь також не тягне за собою жодних юридичних наслідків, не є актом індивідуальної дії, що може бути оскарженим, а тому не порушує прав та інтересів позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації стосовно позивача відповідачем не приймалося. У той час, відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає в неприйнятті рішення.

Відтак, оскільки відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 17.04.2024 про надання відстрочки від призову та зобов`язання відповідача її розглянути та прийняти вмотивоване рішення.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача оформити позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та надати документ встановленого зразку (довідку) про підтвердження оформленої відстрочки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вказані вимоги є дискреційними повноваженнями відповідача в які суд не може втручатись. У той час, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Слід відмітити, що розгляд заяви про надання відстрочки здійснюється комісією створеною на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) за процедурою та в порядку встановленому п. 56-67 Порядку № 560, яка включає в себе перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для відстрочки та інших умов її надання.

Таким чином, перевірка обставин викладених у заяві військовозобов`язаного, а також наданих ним документів є компетенцією відповідача, а не суду. Лише за результатами їх розгляду та прийняття відповідного рішення, позивач у разі незгоди з ним має право оскаржити його до суду.

Виходячи з наведеного, ці позовні вимоги не можуть бути задоволені як такі, що є передчасними.

В той же час, суд вважає за необхідне застосувати у цій справі приписи ч. 2 ст. 9 КАС України відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини справи та з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 17.04.2024 про надання відстрочки та прийняти вмотивоване рішення, так як під час судового розгляду справи встановлено, що будь-яке рішення за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем не приймалося. Матеріали справи містять лише інформаційний лист, в якому роз`яснено підстави за наявності особа може набути право на відстрочку від мобілізації.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовним вимог.

Питання про розподіл судових витрат розглядається судом, відповідно до ст.139 КАС України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241 - 246, 250 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 17.04.2024 про надання відстрочки від мобілізації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2024 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти мотивоване рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 17 вересня 2024 р.

17.09.24