Справа № 620/5618/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5618/24 Суддя першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування протоколу і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправним і скасування протоколу ГУ ПФ в Чернігівській області від 10.10.2023 №195, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 11.12.2017.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано протокол Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.10.2023 № 195, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 11.05.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, що узгоджується з позицією Верховного Суду в аналогічній категорії справ, а загальна вислуга років Позивача на день звільнення складала більше 25 років, то ГУ ПФ в Чернігівській області протиправно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років. Водночас суд зауважив, що оскільки із заявою про призначення пенсії Позивач звернувся 11.05.2021, то пенсія останньому має бути призначена саме з 11.05.2021, що відповідає положенням ч. 1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, судом першої інстанції не було враховано за нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 із змінами, внесеними постановою Уряду України від 16.02.2022 №119, для призначення пенсій враховується лише календарна вислуга років, наявність підстав для призначення пенсії перевіряє виключно територіальний орган Пенсійного фонду України, а посилання суду на висновки Верховного Суду у справі №480/4241/18 є помилковим, оскільки постанова у ній прийнята за іншого правового регулювання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 05.08.2024.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Чернігівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 11.12.2017 №325 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби у поліції з 19.12.2017.

Із змісту наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 27.06.2019 №192 о/с вбачається, що на час звільнення із служби вислуга років ОСОБА_1 складала у календарному обчисленні 21 рік 09 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 10 днів.

ОСОБА_1 звернувся 11.05.2021 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області із заявою про оформлення документів та подання їх до ГУ ПФ в Чернігівській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 27.05.2021 №30/3-212 Головне управління Національної поліції в Чернігівській області відмовило ОСОБА_1 в оформленні документів та поданні їх до ГУ ПФ в Чернігівській області, оскільки вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення із служби не досягла 23 років 06 місяців.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №620/17469/21, яке набрало законної сили 23.03.2022, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, із урахуванням висновків суду.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання згаданого рішення суду Головним управління Національної поліції в Чернігівській області оформлено та направлено пакет документів до ГУ ПФ в Чернігівській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Водночас, рішенням ГУ ПФ в Чернігівській області, оформленим протоколом від 10.10.2023 №195, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років з підстав, що на час звільнення 19.12.2017 останній не мав визначеної Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необхідної вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні.

Про прийняття цього рішення ГУ ПФ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 листом від 12.10.2023 №2500-0203-8/68329.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 1-2, 12, 17, 17-1, 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), а також постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова №393), суд першої інстанції, врахувавши ряд позицій Верховного Суду, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки за нормами чинного на час звільнення Позивача із служби законодавства при призначенні пенсії враховується пільгова вислуга років.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Частиною 4 статті 17 Закону передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком є Постанова №393, підпунктом «а» пункту 3 якої передбачено зарахування окремих періодів служби на пільгових умовах для призначення пенсії.

Вирішуючи справу № 805/3923/18-а, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов до висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17.

Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону і його положенням не суперечить.

Закон як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом.

Таким чином, для призначення пенсій за вислугу років за Законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.

При цьому, у вказаній постанові з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Постанови № 393 Закону.

Посилання Апелянта на помилковість посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 з підстав, що вона прийнята за іншого правового регулювання, а саме до внесення змін до Постанови №393 постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.

Аналіз змісту наведених вище норм Закону дає підстави для висновку, що моментом виникнення в особи права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення такої особи зі служби.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2024 у справі №260/4588/23.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 звільнений із служби в поліції 19.12.2017, то при вирішенні питання щодо наявності в останнього права на призначення пенсії на вислугу років відповідно до ст. 12 Закону необхідно застосовувати норми, які регулювали спірні правовідносини саме станом на згадану дату, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119.

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, вислуга років ОСОБА_1 станом на час звільнення зі служби (19.12.2017) становила, з урахуванням пільгового стажу, 26 років 11 місяців 10 днів, тобто, відповідає умовам, визначеним пунктом «а» ч. 1 ст.12 Закону.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що у Позивача наявна достатня вислуга років для призначення йому пенсії згідно п. «а» ч. 1 ст.12 Закону, а тому Відповідача не було правових підстав для відмови особи у реалізації такого права, про що правильно було зазначено судом першої інстанції.

Щодо іншої частини позовних вимог судова колегія зазначає, що правильність висновків Чернігівського окружного адміністративного суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.

Крім того, судова колегія підкреслює, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 17 вересня 2024 року.