Справа № 420/20096/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/20096/24

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

25 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 30.05.2024 року ВП № 69595460 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки управління ПФУ виконало рішення суду у справі №420/208/22 згідно вимог чинного законодавства України та в межах наявних фінансових можливостей. Виплата нарахованої пенсії буде здійснена після виділення головному управлінню коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Відповідач заперечував проти позову, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначаючи, що оскаржувану постанову винесено внаслідок невиконання рішення суду без поважних причин.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким подану позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Зокрема, апелянт наголошує, що ним виконано рішення суду по справі №420/208/22 та перераховано розмір пенсії позивача. В той же час, через відсутність фінансування наразі виконуються рішення судів у частині виплати сум заборгованостей з пенсій, які набрали законної сили по 20.09.2020 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року у справі №420/208/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови від 21.09.2021 року № 17133-16534/П-02/8-1500/21 в проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати розміру пенсійного забезпечення з 01.12.2019 на підставі довідки ДУ ТМО МВСУ по Одеській області № 33/36-2218y від 16.08.2021 року з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.12.2019 на підставі довідки ДУ ТМО МВСУ по Одеській області № 33/36-2218y вiд 16.08.2021 року зважаючи на зазначені в ній основні та додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням вже виплачених сум.

Як вбачається з позовної заяви, 07.07.2022 року, на виконання рішення суду, позивачем проведено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки ДУ ТМО МВСУ по Одеській області № 33/36-2218у від 16.08.2021 року, зважаючи на зазначені в ній основні та додаткові види грошового забезпечення. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2022 року становив 14687,24 грн.

Сума доплати за період з 01.12.2019 року по 31.07.2022 року з урахуванням фактично виплачених сум склала 211028,24 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

17.06.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.05.2024 року ВП №69595460 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Вважаючи відсутніми підстави для накладення штрафу, Головне управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, органом пенсійного фонду не доведено вчинення всіх залежних дій для виконання рішення суду.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон України Про виконавче провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України Про виконавче провадження на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України Про виконавче провадження встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України Про виконавче провадження).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України Про виконавче провадження).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

В свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи слідує, що 06.07.2022 року пенсійним органом на виконання рішення суду у справі № 420/208/22 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки ДП "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області" від 01.05.2023 року № 33/36-2218у про розмір грошового забезпечення, однак сума заборгованості у розмірі 211 028,24 грн не виплачена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування у ГУ ПФУ в Одеській області.

Позивач вказує, що станом на 18.06.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 року включно.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач протягом двох років здійснював будь-які залежні від нього дії, направлені на отримання відповідного фінансування для виплати заборгованості по рішенню суду, та не звертався до ПФУ за додатковим фінансуванням, навіть після надходження вимоги державного виконавця. ГУ ПФУ в Одеській області обмежилося лише надсиланням до органу ДВС листів аналогічного змісту про відсутність належного фінансування.

При цьому колегія суддів наголошує на обов`язку боржника не тільки вчиняти активні дії направлені на виконання судового рішення, а й надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують поважність причин невиконання рішення суду. Проте таких доказів пенсійний орган державному виконавцю не надав.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

На підставі викладеного судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що на момент прийняття виконавцем спірної постанови позивачем не було виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2022 року у справі №420/208/22 в повному обсязі, відомостей про вжиття всіх залежних від боржника дій не надано. Отже, посадова особа органу ДВС не допустила порушень Закону №1404, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови ВП №69595460 від 30.05.2024 року.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко