Справа № 200/5203/24
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Справа№200/5203/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розрахунку довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 , в розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: роботу на посаді судді: 19 років 5 місяців 7 днів; стаж (досвід) роботи (професіональної діяльності) в галузі права три роки на посаді заступника начальника юридичного відділу ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» (з 4 жовтня 1994 року по 15 листопада 2004 року), а всього 22 роки 5 місяців 7 днів;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 02.05.2024 року у розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з розрахунку загального стажу, що дає право на відставку, а саме: 22 роки 5 місяців 7 днів з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання і збільшенням на два відсотки грошового утримання судді у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що відповідач при призначенні щомісячного довічного грошового утримання з 02.05.2024 не врахував при розрахунку стажу роботи судді стаж роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше. Вважала дії відповідача щодо неврахування їй такого стажу роботи та визначення розміру щомісячного довічного утримання у розмірі 50 відсотків від заробітної плати працюючого судді протиправними, оскільки загальний стаж судді, який їй дає право на відставку, становить 22 роки 5 місяців 7 днів. Відтак, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернулася з позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано копії та докази.

Відповідач позов не визнав, 04 вересня 2024 року подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. В обґрунтування зазначив, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, не передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посаді адвоката. Враховуючи вищенаведене, управлінням правомірно не зараховано позивачу період роботи на посаді заступника начальника юридичного відділу ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», оскільки діючим законодавством не передбачено таке зарахування.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% грошового утримання.

Згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.04.2024 № 1222/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду (відряджена до Дніпровського апеляційного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Так, відповідно до даного рішення встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи на посаді судді 19 років 5 місяців 7 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Загальний стаж роботи судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 (відрядженної до Дніпропетровського апеляційного суду), за дає їй право на відставку, станом на дату ухвалення рішення Вищою радою правосуддя цього рішення становить 22 роки 5 місяців 7 днів.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 31.05.1976 року ОСОБА_1 працювала:

04.10.1994 року призначена заступником начальника юридичного відділу у ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод»;

24.11.2004 року звільнена у зв`язку з переводом в Добропільський районно-міський суд.

Згідно з розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці, виданим Дніпровським апеляційним судом 29.04.2024 року №04.1-03/115/2024 позивачу також зазначені періоди роботи враховано до суддівського стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною сьомою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІІ встановлено щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону №1402-VIII було доповнено частино другою такого змісту: «2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, який діяв на час призначення позивача на посаду судді, визначено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Судом встановлено, що позивач працювала з 04.10.1994 року по 24.11.2004 року заступником начальника юридичного відділу у ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод».

Цей період є роботою за юридичною спеціальністю і враховані при обліку стажу роботи судді і Вищою радою правосуддя у відповідному рішенні, і Дніпровським апеляційним судом у наданому розрахунку стажу.

Отже на час призначення на посаду ОСОБА_1 мала необхідний стаж роботи в галузі права три роки, і за приписами вищенаведених норм вони мають бути враховані при обліку суддівського стажу позивача для обрахування розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду від 22.11.2018, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач має право на зарахування до його стажу трьох років стажу роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону № 1402-VIII складає повних 22 роки.

Стосовно визначення відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід зазначити, що основний розмір довічного грошового утримання позивача складає 50%, проте з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, суд вважає, що такий розмір повинен складати 54% (за 20-річний стаж 50% та 2% за кожний рік відпрацьований понад 20-річний стаж, тобто 4 % за 2 повних роки) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відтак, суд вважає, що зменшення відсотку основного розміру довічного грошового утримання позивача було здійснено не у спосіб, передбачений Конституцією України та Закону № 1402-VIII.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 24.09.2021 у справі №620/5437/20.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №1402-VІІІ судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно положень ч.5 ст.13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відтак, відповідач не застосувавши наведені норми та правові висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах діяв не у відповідності та не у спосіб передбачений Законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 54% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 4%, а саме з 50% до 54%;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 54% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/265/23-с від 29.04.2024 року, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 02.05.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

При цьому, ураховуючи, що дії відповідача визнано судом протиправними та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 54% суддівської винагороди та з зарахуванням до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, суд вважає, що судовий збір за одну немайнову вимогу (у розмірі 1211,20 грн) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір позивач може звернутися до суду з клопотанням про повернення суми надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 54% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3; ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 4%, а саме з 50% до 54%.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області(місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3; ) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 54% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/265/23-с від 29.04.2024 року, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 02.05.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова