Справа № 620/2800/24
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2800/24 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними на скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2024 року до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, апелянт) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 18 грудня 2023 року № 2627 "Про результат службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем призваним по мобілізації старшим сержантом ОСОБА_2 " в частині, що стосується позивача - ОСОБА_3 ;

- визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 07 листопада 2023 року № 567, яким старшого сержанта ОСОБА_4 командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону, вважати таким, що з 06 листопада 2023 року, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 ; з 06 листопада 2023 року призупинити виплату грошового забезпечення, в частині, що стосується позивача - ОСОБА_3 ;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України (ІК ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу - ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років) та додаткову винагороду, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за листопад, грудень 2023 року, січень, лютий 2024 року.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що до нього не надходило жодних звернень ані в усному чи письмовому порядку, в тому числі за допомогою засобів зв`язку, з приводу пропозиції надати пояснення, заперечення, скарги чи скористатись правом на заявлення клопотань. Про факт проведення службового розслідування останній не був обізнаним. Всіляко намагався дізнатись, чому останнього проти волі намагаються відправити до місця свого мешкання, в тому числі залишаючи звернення на гарячу лінію Міністерства оборони України. Вважає, що в діях відповідача вбачаються ознаки порушень прав ОСОБА_1 , проведення службового розслідування здійснено в супереч вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а прийняті рішення є незаконними та протиправними, такими, що порушують права позивача та підлягають скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2023 року №2627 "Про результат службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем призваним по мобілізації старшим сержантом ОСОБА_1 " в частині, що стосується позивача.

Визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2023 року № 567.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 відновити з 06 листопада 2023 року виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення.

В решті позову відмовлено.

Позиція суду мотивована тим, що за відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати позивачу грошового забезпечення з 06 листопада 2023 року. Таким чином, призупинення виплати позивачу грошового забезпечення 06 листопада 2023 року на підставі наказу від 18 грудня 2023 року №2627 "Про результат службового розслідування по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем призваним по мобілізації старшим сержантом ОСОБА_1 " є протиправним. Як наслідок також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ відповідача від 07 листопада 2023 року № 567.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що позивач із клопотаннями не звертався, про своє бажання надати усні або письмові пояснення не повідомляв. Крім того, позивач був відсутній в розташуванні військової частини, що робило неможливим відібрання у нього пояснень або фіксування відмови від надання пояснень; відсутність позивача в розташуванні військової частини, позбавило командування військової частини НОМЕР_1 можливості ознайомити позивача з актом службового розслідування (у частині, що його стосується).

За позицією відповідача, у період з 07 листопада 2023 року по сьогоднішній день позивач не перебуває на службі, в місці розташуванні військової частини не знаходиться, не виконував відповідні завдання та не брав участі у відповідних заходах; поважних причин відсутності в місці служби не навів, відтак підстави для відновлення з 06 листопада 2023 року виплати грошового забезпечення позивачу відсутні.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, позивачем не оскаржується.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року та від 05 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

01 серпня 2024 року представником позивача подано відзив відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, згідно з відомостями з військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року "Про загальну мобілізацію", призваний на військову службу.

Позивач є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2023 року №46 (по стройовій частині).

Згідно листа відповідача за №6799 від 30 грудня 2023 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 листопада 2023 року №567, старший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що 06 листопада 2023 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 . Службове розслідування за даним фактом ще не завершене. Разом із листом надано, зокрема, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2023 року №567 (а.с.22).

З наказу від 07 листопада 2023 року №567 слідує, що позивача, командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону, вважати таким, що 06 листопада 2023 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 .

З 06 листопада 2023 року призупинити виплату грошового забезпечення.

З 06 листопада 2023 року зняти з продовольчого забезпечення (а.с.24).

З наказу від 18 грудня 2023 року №2627 вбачається, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2023 року №2084 було проведено службове розслідування по факту самовільного залишення в умовах воєнного стану без поважних причин Військової частини НОМЕР_1 командиром відділення технічного обслуговування автомобільної техніки 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону, Військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що призваний під час мобілізації, командир відділення технічного обслуговування автомобільної техніки 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 06 листопада 2023 року та відсутній на місці служби без поважних причин у період з 06 листопада 2023 року по дату складання Акту службового розслідування, а саме по 07 грудня 2023 року.

Вина старшого сержанта ОСОБА_1 виражається у вчиненні правопорушення у формі прямого умислу, обставини, що пом`якшують відповідальність даного військовослужбовця службовим розслідуванням не встановлено.

Зазначеним наказом від 18 грудня 2023 року №2627, командиру 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_6 наказано направити матеріали службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань для прийняття рішення в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, так як в діях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби на підставі пункту 15 розділу І "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 наказано призупинити виплату грошового забезпечення з 06 листопада 2023 року старшому сержанту ОСОБА_1 , а на підставі пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" не виплачувати премію за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення в тому числі за листопад 2023 року.

Вважаючи такі рішення протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог статті 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування не призначається:

- у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абзаці тринадцятому пункту 1 цього розділу;

- якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі п.п. 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 2 розділу VI Порядку).

Частиною 4 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як вбачається з доводів відповідача, останній зазначає про те, що позивач самовільно залишив місце служби без поважних причин 06 листопада 2023 року та відсутній на місці служби без поважних причин 06 листопада 2023 року по сьогоднішній день (без зазначення конкретної дати).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що належних та допустимих доказів на підтвердження вищенаведеної інформації про відсутність позивача на місці служби без поважних причин по сьогоднішній день (без зазначення конкретної дати), апелянтом не надано.

За матеріалами справи, службовим розслідуванням встановлено, що призваний під час мобілізації, командир відділення технічного обслуговування автомобільної техніки 3 взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 06 листопада 2023 року та відсутній на місці служби без поважних причин у період з 06 листопада 2023 року по дату складання Акту службового розслідування, а саме по 07 грудня 2023 року.

З вищенаведеного вбачається, що спірним періодом є 06 листопада 2023 року по 07 грудня 2023 року (а.с.75-76).

Відповідно доводи апелянта в даній частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Зі змісту акту службового розслідування вбачається, що заступник командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 після переміщення на нове місце розташування у с. Соловйове, виявив відсутність позивача. Після виявлення даного факту були проведені пошукові заходи, та результату вони не дали (а.с.75).

Втім, апелянтом не конкретизовано, які пошукові заходи він проводив, протягом якого часу та яким чином він фіксував відповідні дії.

Суд звертає увагу, що позивач заперечує факт залишення місця розташування підрозділу та зазначає про те, що він разом із іншими військовослужбовцями, зі своїми побратимами перебували спостережному пункті на території Авдіївського коксохімзаводу, Донецької області в період з 10 по 24 жовтня 2023 року, без необхідної кількості боєкомплекту, провізії, води тощо, та перебуваючи під постійним вогнем та здійснюючи опір чисельним навалам.

24 жовтня 2023 року військовослужбовці отримали наказ відступити до місця попередньої дислокації військової частини.

Відступивши, позивач з іншими військовослужбовцями дізнались про те, що останніх з 07 листопада 2023 року оголошено, як осіб, що самовільно залишили територію військової частини, хоча останні виконували накази командування, самовільно частину не покидали та весь час знаходились у розташуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_8 проінформував, що військовослужбовцям більше нічого робити у військовій частині, що матеріали щодо самовільного залишення військової частини передано до Державного бюро розслідувань, та наказав їм їхати додому. При цьому, позивачеві не було запропоновано надати письмові чи усні пояснення, не ознайомлено з наказами про призначення службового розслідування, про результати проведення службового розслідування, про визнання самовільного залишення території військової частини тощо.

По прибуттю до місця свого мешкання, позивачем було проінформовано про вказані обставини та місце свого перебування відповідною письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі про те, що ОСОБА_1 не намагається приховатись та бажає подальшого несення служби в лавах Збройних Сил України.

Вищенаведені пояснення апелянтом за змістом апеляційної скарги не спростовано.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, 16 листопада 2023 року військовослужбовець ОСОБА_1 у розташуванні Військової частини НОМЕР_1 під особистий підпис здав отримані ним раніше речі, а саме: бронежилет «Карсар» 4 класу, шолом куленепробивний, рюкзак бойовий, ремінь розгрузочний, дощовик «пончо», казанок польовий, чохол інвентарний, фляга польова, рукавички тактичні, окуляри захисні, налокітники + наколінники, карімат, спальнік, сумка-баул відповідно до роздавальної (здавальної) відомості за 16 листопада 2023 року, підстава - здача, служба - РЕЧ, одержувач - ЗВТЗ, ЗМБ (а.с.110).

Отже, оскаржуваний наказ, яким констатовано самовільне залишення позивачем частини, суперечить фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, твердження апелянта про неможливість відібрання пояснень у позивача або фіксування його відмови від надання пояснень у зв`язку із відсутністю у розташуванні військової частини є спростованими.

В частині доводів апелянта щодо призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань апелянтом не надано.

Разом з тим, правовою підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця є внесення відповідних відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі №420/8263/22, відповідно до якої колегія суддів зазначила, що в частині другій статті 24 Закону №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця, зокрема і призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця.

Вищенаведеним спростовується доводи апелянта про те, що факт самовільного залишення військової частини або місця служби є самостійною підставою для призупинення грошового забезпечення та не залежить від факту призупинення служби та/або внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Рішення в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому в цій частині не переглядається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними на скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.