Справа № 160/11426/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі Укртрансбезпека, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №040416 від 17.04.2024 в розмірі 17 000 гривень, яка винесена Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.03.2024 придбав для особистих побутових потреб у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 матеріал пінопласт, що підтверджується накладною № ФОП-056 від 23.03.2024, та віз його на власному автомобілі на свою дачну ділянку. Поряд із цим, в акті №038756 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було зазначено, що під час перевірки було виявлено порушення, а саме: відсутність товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, чим порушено приписи статі 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закон №2344-III), відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385. У відповідності до постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 040416 від 17.04.2024, позивачем допущено порушення статті 48 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачено відповідальність абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, що підтверджується актом № 038756 від 25.03.2024. Позивач зазначає, що товар, наявний в автомобілі під час перевірки, був придбаний ним для власних потреб, про що вказує накладна № ФОП-056 від 23.03.2024. У даній накладній вказано особу одержувача, постачальника та який саме товар було придбано. Позивач вважає, що наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється. У спірних правовідносинах жодних договірних перевезень вантажу позивачем не здійснювалось: позивач особисто віз на автомобілі, який є його власністю, власний вантаж, а отже на позивача не розповсюджуються положення статі 48 Закону №2344-III. При цьому позивач навіть не є фізичною особою-підприємцем та/або учасником чи посадовою особою будь-якої юридичної особи. Позивач звертає увагу суду, що він не є суб`єктом господарювання, не надає послуги з перевезення вантажів, не є автомобільним перевізником, не використовує працю найманих водіїв та не надає нікому послуги з перевезення пасажирів або вантажу. Поряд із цим, 25.03.2024 позивач особисто на власному транспортному засобі перевозив належний йому пінопласт, що було придбано ним для задоволення власних побутових потреб. Таким чином, позивач не має обов`язку мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 07.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
13.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Укртрансбезпеки, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що посадовими особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №000151 та тижневого графіка перевірок проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 . Водій надав для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб (далі ТЗ). Під час зазначеної перевірки було виявлено, що ТЗ Івеко, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозився вантаж за відсутності на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа, товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж, що зафіксовано в Акті №038756 від 25.03.2024. Водієм ОСОБА_1 25.03.2024 виконувались перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що обладнаний тахографом. Відповідно до статті 48 Закону №2344-III, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин відповідальність за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III настає незалежно від того, чи надаються послуги перевезення (тобто договірні умови), чи перевозиться вантаж для власних потреб. Оскільки 25.03.2024 під час рейдової перевірки було виявлено відсутність у водія товарно транспортної накладної, обов`язковість якого чітко визначено статтею 48 Закону №2344-III, що зафіксовано актом перевірки і не є спростовані позивачем, Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області застосовано до позивача адміністративно господарський штраф відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-III. Також відповідач зазначає, що в контексті статті 48 Закону №2344-III протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР необхідно відносити до категорії «інші документи, передбачені законодавством». Факт обладнання ТЗ Івеко, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тахографом позивачем не заперечується. Разом з тим, як зазначено в акті № 038756 від 25.03.2024 під час перевірки було встановлено, що на вказаний ТЗ на момент перевірки відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, який відповідно до статті 48 Закону №2344-III та пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Посадовими особами відповідача 25.03.2024 на автодорозі Н-51 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка проведено перевірку транспортного засобу IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача, про що складено акт від 25.03.2024 №058756 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
У наведеному акті зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення вимог статті 34 Закону №2344-ІІІ, перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня товаро-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено вимоги статті 48 Закону №2344-ІІІ, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, чим порушено пункт 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385.
Згідно зі свідоцтвом реєстрацію транспортного засобу позивачу належить транспортний засіб IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
З накладної №ФОП-056 від 23.03.2024 вбачається таке:
Випущено: ФОП ОСОБА_2 .
Найменування: пінопласт EPS-50 1000х1000х100 у кількості 60 шт., ціна без ПДВ 135,000 грн, сума без ПДВ 8100,00 грн.
Не погодившись з оскаржуваної постановою позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку, що виникли, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначенні Законом №2344-ІІІ.
Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;
вантажовідправник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж;
вантажоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством;
документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транзит вантажів», інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Статтею 18 Закону №2344-ІІІ встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку, відповідно до вимог законодавства України здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
За текстом частини 1 статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Виходячи зі змісту статті 48 Закону №2344-ІІІ, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджені Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту-Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів-Замовників.
Згідно з розділом 1 Правил, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пунктів 11.1, 11.3 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках, який за змістом термінів, наведених у главі І Правил, є вантажовідправником або вантажоодержувачем, та який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (пункт 11.3 Правил).
Згідно із пунктами 11.4 та 11.5 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів, який складається з метою оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів затверджено Положенням №340 (далі - Положення № 340).
Пунктом 1.3 Положення №340 визначено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 5.
Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210x297 мм) щільністю 100 г/кв. м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.
ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.
Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.
Відповідно до пунктів 3.5, 3.6.Інструкції № 385 перевізники, зокрема, забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТС здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством; наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.
Отже, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити транспортний засіб, який здійснює вантажні перевезення діючим протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
В той же час, позивач зазначає, що на час проведення перевірки позивач не є суб`єктом господарювання, не надає послуги з перевезення вантажів, не є автомобільним перевізником, не використовує працю найманих водіїв та не надає нікому послуги з перевезення пасажирів або вантажу, та перевозив вантаж виключно для особистого користування, тому й не зобов`язаний був мати при собі товаро-транспортну накладну та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Як було встановлено судом, у справі, що розглядається, позивач є власником транспортного засобу.
Спірним у цій справі є питання правомірності стягнення з позивача як власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника транспортного засобу - позивача в якості перевізника.
Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону №2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В свою чергу, згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладається виключно на автомобільних перевізників.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що саме позивач, який є власником транспортного засобу, є також у спірних правовідносинах і автомобільним перевізником, враховуючи відсутність товарно-транспортної накладної або іншого документа на перевезення вантажу.
Суд зазначає, що з акту перевірки неможливо встановити, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем вантажного перевезення на замовлення, неможливо встановити факту договірних умов такого перевезення та/або інших обставин, що у сукупності надавали б можливість підтвердити факт використання транспортного засобу 25.03.2024, як такого, на якому здійснюються позивачем перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи. Чинним законодавством не визначено такий акт, як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.
Поряд з цим, за поясненнями водія, які зафіксовані в акті перевірки, ним перевозились речі для особистих потреб на обґрунтування відсутності документів на вантаж.
В контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна є документом, який складається з метою оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів. Автомобільний перевізник не може визначатися лише тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, які зазначені в акті. Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-ІІІ), а не власник/користувач транспортного засобу.
За вказаних обставин, суд доходить висновку, що сам по собі факт перевезення вантажу автомобілем позивача не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 25.03.2024 позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату, а відтак був автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.
Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.01.2023 у справі №140/1167/22.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №040416 від 17.04.2024 є передчасною та такою, що підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у цій справі представляв адвокат Зубрев В.О., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4775, котре видано 12.06.2020 та ордеру серії АЕ №1262890, який виданий 01.05.2024 адвокатським бюро «Костянтина Потапова «ЛЕГІС ЮНІОН».
Між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським бюро «Костянтина Потапова «ЛЕГІС ЮНІОН» в особі директора Потапова К.О. (виконавець, бюро) укладено договір про надання правової допомоги №2504/24-УЗ від 25.04.2024 (далі Договір).
На підставі пункту 1.1. Договору виконавець зобов`язується надати клієнту професійну правничу допомогу («правнича допомога») із захисту, представництва клієнта, надати клієнту інші види правничої допомоги, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та витрати, необхідні для виконання даного Договору.
Згідно з пунктом 3.3. Договору з метою виконання зобов`язань, реалізації прав та повноважень, передбачених Договором, бюро доручає здійснення захисту, представництва клієнта, а також вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на надання правничої допомоги, директору бюро - Адвокату Потапову Костянтину Олександровичу та/або працівнику бюро - адвокату Зубреву Віталію Олеговичу, які можуть діяти як окремо один від одного, так і сумісно. Бюро має право видавати на підставі даного Договору ордери, що посвідчують повноваження на надання правничої допомоги адвоката Поталова Костянтина Олександровича, адвоката Зубрева Віталія Олеговича, із зазначенням, що права адвоката Договором не обмежуються. Також бюро має право видавати на підставі цього Договору відповідні ордери адвокатам - працівникам бюро та іншим адвокатам на умовах, визначених даним Договором, а також довіреності особам, яким доручено виконання Договору.
На підставі пунктів 4.1.-4.2.2. Договору за надання правничої допомоги згідно з даним Договором клієнт виплачує Бюро гонорар за домовленістю сторін.
В цілях встановлення порядку обчислення гонорару (винагороди) виконавця сторони визначили, що:
ціна 1 (однієї) години участі представника чи захисника клієнта у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, або у заходах реалізації прав чи виконання обов`язків, пов`язаних із прибуттям до суду, становить 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок;
ціна 1 (однієї) години надання правничої допомоги згідно даного Договору, за виключенням тієї, що передбачена підпунктом 4.1.1. пункту 4.1. Договору, становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Відповідно до пунктів 5.1.-5.2. Договору за результатами надання правничої допомоги згідно даного Договору виконавець складає акт здачі-прийняття професійної правничої допомоги, у якому зазначається надана правнича допомога, витрачений виконавцем на надання правничої допомоги час та сума оплати. Акт підписується сторонами даного Договору.
В ході надання правничої допомоги акт може складатись неодноразово окремими письмовими документами.
Згідно з пунктом 7.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2025, а в частині зобов?язань - до їх повного виконання сторонами.
19.07.2024 сторонами складено акт здачі-прийняття професійної правничої допомоги за Договором про таке.
Згідно з умовами Договору виконавець надав клієнту наступну професійну правничу допомогу:
1) складено позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №040416 від 17.04.2024
Із метою складення позовної заяви витрачено 3 години, вартість роботи становить - 7500 гривень 00 копійок із розрахунку 2500 гривень 00 копійок за 1 годину роботи (2500,00 грн. х 3 години = 7500,00 грн.).
2) складено заяву ОСОБА_1 про подання доказів розміру понесених витрат у зв?язку із розглядом справи протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду. Із метою складення заяви витрачено 1 годину, вартість роботи становить - 2500 гривень 00 копійок із розрахунку 2500 гривень 00 копійок за 1 годину роботи (2500,00 грн. х 1 годину = 2500,00 грн.).
Клієнт приймає надану виконавцем вищевикладену професійну правничу допомогу в повному обсязі, визнає факт її дійсного надання, претензій і зауважень за термінами, умовами, обсягом, змістом та вартістю робіт та/або послуг не має, узгоджений сукупний розмір вартості наданої професійної правничої допомоги на підставі Договору згідно з даним актом складає 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, який клієнт визнає таким, що відповідає ринковим цінам.
Адвокатським бюро виписано рахунок-фактуру від 25.04.2024 №1 на оплату гонорару згідно з Договором на суму 7000 грн.
До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №577871635 від 26.04.2024 на суму 7000 грн.
Розглядаючи обсяг наданої правничої допомоги та її вартість, суд зазначає, що вартість наданої допомоги є надто завищеною, оскільки спірні правовідносини вже врегульовані у рішеннях за наслідком розгляду аналогічних справ, вчинення адвокатом дій в межах цієї справи не зайняло великої кількості часу.
З огляду на зазначене, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією №Х5ТН-ЕМ5С-70Х0-97ВС від 01.05.2024.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. та сплата судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 968,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №040416 від 17.04.2024.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати:
- зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок;
- на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар