Справа № 120/10479/23
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10479/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

16 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Залімського І. Г. Кузьмишина В.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком у відповідності з Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати зарахувати до стажу державної служби час роботи позивача на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду у період з 03.08.1984 року по 16.04.1991 року, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському району у період з 05.06.2004 року по 01.02.2002 року, на посадах консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради, завідувача відділу юридичного забезпечення діяльності районної ради, начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради у період з 16.08.2002 по 01.05.2016 року, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях з 28.05.1976 року по 07.06.1978 року та перевести з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 23.06.2023 року, виходячи з розрахунку 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, відповідно до довідок Вінницької РДА ( правонаступника Погребищенської РДА) від 15.06.2023 року №01-33/910, від 15.06.2023 року №01-33/911.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області №14 від 29.06.2023 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 04.05.2005 р. по 18.01.2021 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.06.2023 р. і прийняти рішення із урахуванням правових висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області №14 від 29.06.2023 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період військової служби з 28.05.1976 по 07.06.1978, періоди роботи на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду в період з 03.08.1984 по 16.04.1991, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському районі з 16.04.1991 по 10.08.1992, на посаді консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради з 16.08.2002 по 04.05.2005, на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради з 04.05.2005 по 01.05.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.06.2023 про переведення його на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" і прийняти рішення із урахуванням правових висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

03.04.2024 головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області розглянуто повторно заяву ОСОБА_1 від 23.06.2023 р. та прийнято рішення №14, яким зараховано до стажу державної служби період військової служби з 28.05.1976 по 07.06.1978, періоди роботи на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду в період з 03.08.1984 по 16.04.1991, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському районі з 16.04.1991 по 10.08.1992, на посаді консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради з 16.08.2002 по 04.05.2005, на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради з 04.05.2005 по 01.05.2016 р. та обчислено пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 на підставі заяви від 23.06.2023 без врахування заробітної плати.

06.05.24 р. позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив визнати протиправними дії щодо невиконання цього судового рішення, які полягають у проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви від 23.06.2023 р. без врахування заробітної плати позивача, а не виходячи з 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, постановити окрему ухвалу і направити її ГУ ПФУ у Харківській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року в задоволенні заяви позивача про визнання протиправними дій щодо не виконання рішення суду відмовлено.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 р. є виконаною. Адже заяву позивача повторно розглянуто та зараховано стаж, який підлягав зарахуванню згідно судового рішення .

При цьому суд зазначив, що судом не надавалась оцінка довідкам про заробітну плату позивача, в тому числі щодо відповідності /не відповідності їх вимогам чинного законодавства та не вирішувалось питання щодо переведення на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" із врахуванням заробітної плати позивача, виходячи з 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

А отже, аргументи позивача стосовно протиправності дій, які полягають у проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви від 23.06.2023 р. без врахування заробітної плати позивача, а не виходячи з 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу - не були предметом дослідження, відповідно, не розглядаються в порядку ст. 383 КАС України.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та прийняти нове, яким його задовольнити його заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 виконана відповідачем не в повному обсязі та без урахування висновків суду.

Позивачем під час подання заяви про призначення пенсії державного службовця було подано довідки, які містять складові заробітної плати для призначення пенсії. При цьому жодних зауважень до поданих довідок відповідач не вказав, належних та достатніх доказів не врахування таких при призначенні пенсії позивачу державного службовця, до суду не надав.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Так, відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що вище зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів особи, на користь якої ухвалено судове рішення, шляхом подання нового позову. Розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, та не передбачає можливості подання окремого позову, предмет якого є аналогічним по суті вже вирішеному раніше.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на наведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених КАС України. Дії відповідача, спрямовані на виконання судового рішення не можуть бути самостійним предметом окремого судового провадження.

У свою чергу, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Забезпечуючи судовий контроль щодо виконання рішення, суд здійснює перевірку виключно в межах обставин досліджених та встановлених судовим рішенням.

Матеріали справи свідчать, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року прийнято нову постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період військової служби з 28.05.1976 по 07.06.1978, періоди роботи на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду в період з 03.08.1984 по 16.04.1991, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському районі з 16.04.1991 по 10.08.1992, на посаді консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради з 16.08.2002 по 04.05.2005, на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради з 04.05.2005 по 01.05.2016. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.06.2023 про переведення його на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" і прийняти рішення із урахуванням правових висновків суду.

Тобто, зазначеним рішенням суд зобов`язав визначений орган пенсійного фонду зарахувати до стажу державної служби визначені періоди та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 23.06.2023 про переведення його на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" і прийняти рішення із урахуванням правових висновків суду.

Зі змісту рішення встановлено, що в межах розгляду справи №120/10479/23 судом було надано оцінку рішенню Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області №14 від 29.06.2023 р. про відмову позивачу у переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах державної служби, відповідно до якого органом пенсійного фонду не було враховано до такого стажу конкретні періоди роботи позивача.

Вирішуючи спір у справі №120/10479/23, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача про те, що спірний стаж роботи позивача не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності останнього дає право на призначення пенсії державного службовця, що свідчить про протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №14 від 29.06.2023 р.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання перевести його на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 23.06.2023 року, суд зазначив, що вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України призначити позивачу відповідну пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства,тому позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати до стажу державної служби позивача період військової служби з 28.05.1976 по 07.06.1978, періоди роботи на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду в період з 03.08.1984 по 16.04.1991, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському районі з 16.04.1991 по 10.08.1992, на посаді консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради з 16.08.2002 по 04.05.2005, на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради з 04.05.2005 по 01.05.2016 та повторно розглянути заяву позивача від 23.06.2023 про переведення його на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Як свідчать матеріали справи, 03.04.2024 головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області розглянуто повторно заяву ОСОБА_1 від 23.06.2023 р. та прийнято рішення №14, яким зараховано до стажу державної служби період військової служби з 28.05.1976 по 07.06.1978, періоди роботи на посаді судового виконавця Погребищенського районного суду в період з 03.08.1984 по 16.04.1991, на посаді державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Погребищенському районі з 16.04.1991 по 10.08.1992, на посаді консультанта з питань юридичного забезпечення діяльності Погребищенської районної ради з 16.08.2002 по 04.05.2005, на посаді начальника відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської районної ради з 04.05.2005 по 01.05.2016 р. та обчислено пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 на підставі заяви від 23.06.2023 без врахування заробітної плати.

Отже, за наслідками повторного розгляду заяви позивача, на виконання судового рішення по справі №120/10479 відповідач врахував до стажу державної служби позивача зазначені в зобов`язальній частині рішення періоди роботи позивача.

При цьому відповідач зазначив, що обчислено пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 на підставі заяви від 23.06.2023 без врахування заробітної плати.

Позивач зазначає, що під час подання заяви про призначення пенсії державного службовця було подано довідки, які містять складові заробітної плати для призначення пенсії, тому відповідач повинен був їх врахувати.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, у вказаному рішенні не надавалась оцінка довідкам про заробітну плату позивача, в тому числі щодо відповідності /не відповідності їх вимогам чинного законодавства та не вирішувалось питання щодо переведення на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" із врахуванням заробітної плати позивача, виходячи з 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, тому аргументи позивача стосовно протиправності дій, які полягають у проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви від 23.06.2023 р. без врахування заробітної плати позивача, а не виходячи з 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу - не були предметом дослідження, та відповідно, не можуть розглядатися в порядку ст. 383 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що при здійсненні судового контролю за виконанням судового рішення суд повинен дослідити повноту виконання судового рішення, проте не може зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти на виконання судового рішення дії або приймати рішення, які такий суб`єкт владних повноважень не зобов`язаний вчинити/прийняти відповідно до судового рішення, тобто суд не вправі встановлювати інший спосіб захисту права позивача, ніж був обраний судом при вирішенні справи по суті.

При цьому рішення відповідача №14 від 03.04.2024, хоча й прийняте на виконання судового рішення в справі № 120/10479/23, проте не може оскаржуватися в порядку статті 383 КАС України, адже, суд не зобов`язував відповідача прийняти рішення про проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви від 23.06.2023, виходячи з розрахунку 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням конкретних довідок про складові заробітної плати, а зобов`язав зарахувати до стажу державної служби позивача зазначені в зобов`язальній частині рішення періоди роботи позивача та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, що і було виконано відповідачем.

У випадку незгоди з рішенням відповідача №14 від 03.04.2024, позивач не позбавлений права та можливості захисту власних інтересів шляхом пред`явлення позовної заяви із визначеними способами захисту, які передбачені статтею 5 КАС України та кореспондують із повноваженнями суду, що регламентовані статтею 245 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Залімський І. Г. Кузьмишин В.М.