Справа № 460/7126/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2024 року м. Рівне №460/7126/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГенерального штабу Збройних Сил України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити згідно з Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з січня 2020 року по квітень 2024 року на суму доходу 65859,66 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Ухвалою суду від 05.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 23.07.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що на виконання судового рішення позивачу виплачено недоплачені суми грошового забезпечення. Позивач вказує, що відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою належного грошового забезпечення на підставі судового рішення. Крім того, вважає, що відповідач повинен здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004. Просить позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позовну заяву, відповідач позовних вимог не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Зауважив, що у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах бюджетних асигнувань виконано рішення суду у справі №460/13405/23. Враховуючи, що при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України від 11.09.2020 №112, ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 04.09.2020 №274 у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення з 18.09.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №460/13405/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024, визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 18.09.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01.01.2020, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 18.09.2020 з визначенням посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Судове рішення набрало законної сили 22.04.2024.

Рішення суду виконано відповідачем шляхом зарахування 06.05.2024 на картковий рахунок позивача в АТ КБ Приватбанк коштів у сумі 63012,67 грн.

Листом Генерального штабу Збройних Сил України (Фінансове управління) від 14.06.2024 №305/1730 позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Вважаючи порушеним своє право, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991. Він встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 2 ст.9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-ХІІ від 25.03.1992 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Судом встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу відповідача та з усіх видів забезпечення з 18.09.2020, а недоплачену суму грошового забезпечення в розмірі 63012,67 грн, нараховану на виконання рішення суду у справі №460/13405/23, отримав 06.05.2024.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено непроведення повного розрахунку відповідача із позивачем в день звільнення (встановлено невиплату в повному обсязі грошового забезпечення).

Отже, станом на день виключення зі списків особового складу та усіх видів забезпечення, відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001.

Так, стаття 1 Закону України №2050-ІІІ визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

У статті 3 Закону №2050-ІІІ зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 2 Порядку №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку №159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі, індексація грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статті 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №460/13405/23, яке набрало законної сили 22.04.2024, ОСОБА_1 нараховано грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 18.09.2020 та 06.05.2024 виплачено суму грошового забезпечення в розмірі 63012,67 грн.

При цьому, відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з січня 2020 року по квітень 2024 року на суму доходу 65 859,66 грн.

Водночас, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку щодо донарахування грошового забезпечення позивача згідно рішення суду у справі №460/13405/23, всього донараховано 65859,66 грн, з яких 1887,41 грн утримано індексацію нараховану у 2020 році (тобто, всього нараховано 63972,25 грн). 06.05.2024 зараховано на картковий рахунок позивача в АТ КБ Приватбанк коштів у сумі 63012,67 грн.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наведене вище правове регулювання та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 06.05.2024 (на суму 63012,67 грн).

За наведеного суд, дійшов висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу №44 від 15.01.2004, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема військовослужбовця, а також особам, з числа військовослужбовців звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з частинами 4-6 Порядку №44 виплата грошової компенсації військово-службовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

З аналізу наведених норм у цій справі вбачається, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

В свою чергу, Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

Верховний Суд у постанові від 19.05.2022 у справі №520/11620/20 зазначив, що виплата середнього заробітку за рішенням суду за час затримки виплати не входить до складу грошового забезпечення, відтак відсутні підстави для нарахування та виплати особі компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

На підставі аналізу вказаних положень суд зазначає, що Порядок №44 до виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не застосовується, як і не застосовується до виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення, оскільки і зазначена виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби.

Тому, вимога позивача в частині нарахування та виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу №44 від 15.01.2004 до задоволення не підлягає.

Щодо зазначення відповідачем про те, що на момент звільнення з військової служби позивач перебував на грошовому забезпеченні у Фінансовому управлінні (), суд звертає увагу, що позивач звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу саме Генерального штабу Збройних сил України, а Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України, призначеним для фінансового забезпечення діяльності структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, а заяв про понесення інших витрат до суду не надходило.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення - 63012,67 грн за час затримки виплати - за період з 01.01.2020 по 06.05.2024.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Генеральний штаб Збройних Сил України (вул. Повітрофлотська, 6, м.Київ, 03193, ЄДРПОУ/РНОКПП 22991050)

Суддя Н.В. Друзенко