Справа № 560/2531/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2531/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

17 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови (бездіяльності) протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною відмову (бездіяльність) військової частини НОМЕР_2 , стосовно нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія) та додаткової винагороди за період 15.11.2023 по 20.01.2024, яка збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування та безпосередньої участі у бойових діях або забезпечують здіснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період 15.11.2023 по 20.01.2024, грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія) та додаткову винагороду, яка збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування та безпосередньої участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 16.10.2023 отримав травму під час безпосередньої участі у бойових діях, що підтверджується довідкою про обставини травми військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 №1843/21009. Надалі позивач проходив стаціонарне лікування, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №20 від 20.01.2024 - виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Проте, за період з 15.11.2023 по 21.02.2024 (дата подання позову), грошове забезпечення та додаткова виплата у розмірі 100000 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), протиправно не виплачені.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Представник апелянта вказує, що підставою для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, або у відпустці для лікування є те, що таке лікування проводиться після поранення (контузії, травми або каліцтва) та військовослужбовець проходить лікування саме через отримане під час захисту Батьківщини поранення (контузію, травму або каліцтво), тобто, має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між отриманим пораненням і його лікуванням (що проводиться стаціонарне лікування саме такого поранення). Проте позивач не надав відповідачу документи, зазначені у позові (довідку ВЛК від 23.11.2023 №12945, виписку із медичної карти хворого №4961 від 24.11.2023, довідку військової частини НОМЕР_3 від 26.12.2023) та інші документи, які б підтверджували, що позивач проходив стаціонарне лікування через отримане поранення під час захисту Батьківщини.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 №1843/21009 позивач 16.10.2023 в районі населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області, під час виконання бойового завдання в складі сил та засобів 10АК ОСУВ "Таврія" відповідно до бойового розпорядження командира 2 МБ військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2023 №267дск, у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, в наслідок ураження артилерійського обстрілу отримав травму.

За змістом довідки військово-лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_3 (довідка військової частини НОМЕР_3 від 23.11.2023 №12945) проведено 23.11.2023 медичний огляд позивача. Травма, ТАК пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно з випискою із медичної карти хворого №4961 позивач перебував у стаціонарі з 16.10.2023 по 24.10.2023.

За змістом довідки військової частини НОМЕР_3 від 26.12.2023 позивач дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з 22.12.2023 по час видачі довідки.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.01.2024 №20 позивача з 20.01.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 №1843/3578 позивачу за період з 15.11.2023 по 20.01.2024 нараховане та виплачене грошове забезпечення та інші виплати в сумі 71024,22 грн. Також нарахована додаткова винагорода 30 тис у грудні 2023 року (19354,84 грн) та в січні 2024 року (7741,94 грн).

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся в суд з позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача та наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб").

Згідно з пунктом 1-1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Приписами пункту 1-2 Постанови №168 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто, Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 Постанови №168, у розмірі 100000,00 грн, а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Зі змісту наведених норм слідує, що додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Так, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 №1843/21009 позивач отримав травму під час виконання бойового завдання в складі сил та засобів 10АК ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до бойового розпорядження командира 2 МБ військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2023 №267дск, у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_3 (довідка військової частини НОМЕР_3 від 23.11.2023 №12945) встановлено, що травма позивача, ТАК пов`язана із захистом Батьківщини. Тобто позивач отримав травму, яка пов`язана з захистом Батьківщини.

Водночас, згідно з випискою із медичної карти хворого №4961 позивач перебував у стаціонарі з 16.10.2023 по 24.10.2023, а за змістом довідки військової частини НОМЕР_3 від 26.12.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з 22.12.2023 по 26.12.2023.

Зі змісту наведеного слідує, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в періоди з 16.10.2023 по 24.10.2023 та з 22.12.2023 по 26.12.2023, оскільки останній перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини. Доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні та/або у відпустці в інші частини спірного періоду не надано.

В той же час, колегія суддів зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні. Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Отже, відповідач мав виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в періоди з 16.10.2023 по 24.10.2023 та з 22.12.2023 по 26.12.2023 і, не зробивши цього, вчинив протиправну бездіяльність, а тому, для захисту прав та інтересів позивача, відповідача належить зобов`язати нарахувати та виплати йому зазначену винагороду.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що позивач не на надав документи, які підтверджують проходження ним стаціонарного лікування через отримане поранення під час захисту Батьківщини, як підставу для відмови у позові, колегія суддів зазначає, що законодавством не встановлено такого звернення військовослужбовця для отримання належного йому грошового забезпечення, частиною якого, відповідно до Закону №2011-ХІІ, є вказана винагорода.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, командування частини повинно знати де (на лікуванні, у відпустці), у зв`язку з чим та на підставі чого перебуває військовослужбовець частини.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в його відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині ніким не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.