Справа № 640/20222/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського апеляційного суду на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Київського апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність керівника апарату Київського апеляційного суду щодо ненадання відповіді на заяву про надання довідки згідно Закону України «Про очищення влади» від 5 вересня 2022 року та відповіді на скаргу на дії працівників Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 р.;

- зобов`язати керівника апарату Київського апеляційного суду надати відповіді на заяву про надання довідки згідно Закону України «Про очищення влади» від 5 вересня 2022 року та відповідь на скаргу на дії працівників Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність керівника апарату Київського апеляційного суду щодо ненадання відповіді на скаргу на дії працівників Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 р.;

Зобов`язано керівника апарату Київського апеляційного суду надати відповідь на скаргу на дії працівників Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, у відповідності до Закону України ''Про звернення громадян''.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до 10.02.2022 перебував у трудових відносинах з Київським апеляційним судом, а саме працював на посаді секретаря судового засідання "відділу забезпечення діяльності судової палати із розгляду цивільних справ, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці.

Після звільнення з посади, позивачем 06.09.2022 року була подана заява щодо видачі копії довідки про проведення відносно позивача перевірки, згідно Закону України «Про очищення влади» під час роботи в Київському апеляційному суді.

Не отримавши відповіді на заяву, 25.10.2022 року позивачем було подано до канцелярії суду скаргу на дії працівників Київського апеляційного суду з вимогою надати відповідну копію довідки та притягнення працівників даної установи до адміністративної відповідальності.

Пізніше, під час перевірки електронної пошти і папки «Спам», позивачем було виявлено листа Київського апеляційного суду від 04.11.2022 року. Згідно вказаного листа, перевірку відомостей, згідно із ЗУ «Про очищення влади», відносно позивача було розпочато, проте не закінчено, в зв`язку із звільненням його із посади.

Вважаючи вказану відповідь такою, що не відповідає формі та вимогам, встановленим ЗУ «Про звернення громадян» щодо відповіді на скарги, звернення, клопотання, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо фактичного не розгляду скарги позивача від 25.10.2022 року, у відповідності до Закону України ''Про звернення громадян'', не відповідає критеріям правомірності, встановлених нормою ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі щодо обґрунтованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України кожна особа має право направляти письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до частин першої-другої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. ч. 1, 4, 6, 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частинами 1, 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Положеннями ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

За приписами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Наведені норми Закону України «Про звернення громадян» вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов`язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати довідку щодо перевірки , згідно Закону України «Про очищення влади», яка проводилась щодо нього під час роботи в Київському апеляційному суді.

Як свідчить штам Київського апеляційного суду на вказаній заяві, остання була подана та зареєстрована судом 06.09.2022 року за № 69618.

З огляду на зміст вказаної заяви, відповідач повинен був надати обґрунтовану відповідь у 15-ти денний строк з дня її отримання, тобто до 21.09.2022 року.

Натомість, станом на 25.10.2022 року відповідь на зазначену заяву позивачу надана не була, в зв`язку із чим відповідачем було порушено вимоги ст. 20 Закону №393/96-ВР.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Не отримавши відповідь на заяву від 06.09.2022 року, позивачем була подана скарга на дії працівників Київського апеляційного суду, яка відповідно до штампу прийнята та зареєстрована відповідачем 25.10.2022 року за №П-264.

Відповідачем була надана одна відповідь за №П-264/08-01/2022 від 04.11.2022 року фактично на заяву позивача від 06.09.2022 та скаргу від 25.10.2022 року.

Колегія суддів, зазначає, що відповідач розглядаючи заяву та скаргу позивача зобов`язаний або надати чітку відповідь на постановлені питання та затребувані документи, або зазначити обґрунтовану відмову у наданні таких документів та зазначити письмове обгрунтування щодо не надання запитуваної інформації.

Інформація зазначена у листі відповідача від 04.11.2022 не дає чіткої відповіді на постановлені позивачем питання, зокрема, незрозуміло, які дії були вчинені відповідачем щодо розгляду скарги на дії працівників Київського апеляційного суду, чи проводилась перевірка викладених у скарзі обставин, чи встановлено факти порушення прав позивача, якщо так -чи прийняті заходи реагування на вказані факти.

Тобто із наданої відповіді неможливо встановити дії відповідача, які б стосувались розгляду скарги позивача від 25.10.2022 року.

Крім того, враховуючи те, що вказаним листом відповідача фактично відмовлено у задоволенні скарги позивача від 25.10.2022, оскільки відповіді на поставлені запитання не надано, то відповідач, в силу вимог ч. 4 ст. 15 Закону України ''Про звернення громадян'', зобов`язаний був роз`яснити позивачу порядок оскарження.

В той же час, вказаного ним зроблено не було.

Посилання відповідача на те, що керівник апарату суду не є особою, наділеною повноваженнями на складання протоколу про адміністративні правопорушення, суд не вважає обґрунтованою відповіддю на подану скаргу позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Колегією суду враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Київського апеляційного суду - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма