Справа № 360/865/24
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/865/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом адвоката Бондаренка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Бондаренка Олександра Вікторовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.09.2022 по 31.03.2024;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.09.2022 по 31.03.2024 та виплатити виниклу заборгованість негайно після проголошення судового рішення.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач перебував на обліку та отримував страхові виплати в УВД ФСС України в Луганській області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області).

На даний час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.04.2024 та отримує страхові виплати з 01.04.2024.

Листом від 11.07.2024 у відповідь на запит представника позивача від 08.07.2024, відповідач повідомив, що Головне управління прийняло від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі Управління ФСС у Луганській області) справи про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати, але в паперовому вигляді були передані лише справи, сформовані зазначеним управлінням після 24.02.2022, постанови про призначення потерпілим перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2022 та постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати. Справи, сформовані Управлінням ФСС у Луганській області до 24.02.2022 не передавалися, оскільки залишилися та тимчасово окупованій території Луганської області. На ОСОБА_1 від Управління ФСС у Луганській області були передані лише постанови про призначення потерпілим перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37 Закону № 1105 з 01.03.2022 та про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати.

Відповідно до постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23, переданої Управлінням ФСС у Луганській області за актом приймання - передачі № 2 справ про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати (по яких прийнято рішення про припинення здійснення страхових виплат, але справу не передано на архівне зберігання), ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 частини першої статті 46 Закону 1105 було припинено страхові виплати з 01.09.2022 у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження, неможливістю провести верифікацію даних та відсутністю з ним зв`язку до отримання інформації про дані особи, її місце мешкання тощо.

Представник позивача вважає, що дії з припинення нарахування страхових виплат є неправомірними та такими, що порушують права позивача на отримання відповідної страхової виплати, оскільки припинення виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених чинним законодавством, а саме - статтею 45 Закону № 1105-ХIV).

Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом та відстрочено сплату судового збору у розмірі 968,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в цій справі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2022 № 1442, що набрала чинності з 01.01.2023, установлено припинити з 01.01.2023, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, у тому числі, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Так, відповідно до Постанови № 1467 виконавча дирекція Фонду соціального страхування та її робочі органи передають Пенсійному фонду України в електронній формі виплатні документи на січень 2023 року засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів до 02.01.2023, а бази даних, носії інформації та програмне забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, за актами приймання-передачі до 20.01.2023.

Головне управління прийняло від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області справи про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати, але в паперовому вигляді були передані лише справи, сформовані зазначеним управлінням після 24.02.2022, Постанови про призначення потерпілим перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37 з 01.03.2022 та Постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати. Справи, сформовані Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до 24.02.2022 не передавалися, оскільки залишилися та тимчасово окупованій території Луганської області.

На позивача від Управління ФСС у Луганській області були передані лише постанови про призначення потерпілим перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37 з 01.03.2022 та про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати.

Відповідно до постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23 позивачу відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 3 вересня 1999 року, було припинено страхові виплати з 01.09.2022 року у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження, неможливістю провести верифікацію даних та відсутністю з ним зв`язку до отримання інформації про дані особи, її місце мешкання тощо.

Відповідач зазначає, що з 01.01.2023 та станом на день подання цього відзиву позивач, як того вимагає Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2024 за № 353/41668, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про поновлення щомісячних страхових виплат не звертався та документів, підтверджуючих його реєстрацію в Україні, або інших документів, які б доводили його право на поновлення страхових виплат, не надавав.

Поновлення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати попри неподання позивачем відповідної заяви та без проходженням позивачем фізичної ідентифікації діючим законодавством України не передбачено.

Також зазначено, що згідно підсистеми ІКІС ПФУ «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» ОСОБА_1 ((РНОКПП НОМЕР_1 ) з квітня 2024 знаходиться на обліку та отримує страхові виплати в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З огляду на зазначене відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) перебував на обліку як отримувач страхових виплат в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з 01.07.2001 та має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, що стався 03.07.2000.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23 позивачу відповідно до пункту 6 частини першої статті 46 та частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» призупинено страхові виплати з 01.09.2022 (невідоме місце мешкання).

Відповідно до довідки від 16.01.2015 № 934010280 позивача було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

З 02.04.2024 позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, сформованою за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської області від 10.04.2024 № С-06-542 позивач не є внутрішньо переміщеною особою у зв`язку з відмовою від отримання довідки внутрішньо переміщеної особи.

З 01 квітня 2024 року позивач перебуває на обліку та отримує страхові виплати в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, що підтверджується листом останнього від 12.07.2024 № 2000-0202-8/127554.

Листом від 11.07.2024 № 1200-0208-8/17900 відповідач, у відповідь на адвокатський запит від 08.07.2024 № 329, повідомив представнику позивача, що відповідно до постанови про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23, переданої Управлінням ФСС у Луганській області за актом приймання - передачі № 2 справ про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати (по яких прийнято рішення про припинення здійснення страхових виплат, але справу не передано на архівне зберігання), ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 частини першої статті 46 Закону 1105 було припинено страхові виплати з 01.09.2022 у зв`язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження, неможливістю провести верифікацію даних та відсутністю з ним зв`язку до отримання інформації про дані особи, її місце мешкання тощо.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

01.01.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

З 01.01.2023 відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків відповідного територіального управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України до відповідного територіального Головного управління Пенсійного фонду України.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже зазначена стаття вказує на випадки, згідно з якими страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 вказаної статті 7 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Судом встановлено, що страхові виплати позивачу припинено у зв`язку з тим, що відповідачу невідоме місце мешкання позивача, однак, статтею 46 Закону № 1105-XIV не надано повноважень щодо припинення страхових виплат (нарахування та виплату) із зазначених підстав.

Отже, підстави, зазначені відповідачем, не є передбаченими законом підставами для припинення виплат.

При цьому, відповідачем щомісячні грошові суми за спірний період не виплачені позивачу з посиланням на не звернення останнього з заявою щодо поновлення виплати в цей період та не проходженням позивачем фізичної ідентифікації.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, встановлених Законом для припинення та невиплати сум страхових виплат за попередній період.

Порядки, на які посилається відповідач, не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону № 1105-XIV, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.

Отже, суд вважає за необхідне зауважити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі страхових виплат за минулий період (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Також, підпунктом 2 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 640/18720/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 у справі N 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 та постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 N 365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Суд зазначає, що частина сьома статті 47 Закону № 1105-XIV встановлює, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку.

Отже, позивач набув право на отримання страхових виплат за весь попередній період, оскільки припинення їх виплати відбулось не з передбачених законодавством підстав.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач, не виплачуючи позивачу страхові виплати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.09.2022 по 31.03.2024.

Що стосується вимоги щодо негайної виплати нарахованих страхових виплат, суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, а не у спосіб присудження виплати страхових виплат, правові підстави для застосування норм пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 16.08.2024 позивачу відстрочену сплату судового збору у розмірі 968,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в цій справі.

З огляду на задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 968,96 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Бондаренка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, Луганська область, місто Сєверодонецьк, вулиця Шевченка, 9, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 07.09.2022 № 44037/674869/3081/23 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.09.2022 по 31.03.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця