Справа № 448/850/24
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/850/24
Провадження № 2-а/448/18/24
Р І Ш Е Н Н Я
17.09.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.
при секретарі судового засідання Москалик О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейський відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р., -
ОСОБА_3 зміст позовних вимог.
Адвокат Сталевич Г.О. звернулась в інтересах своєї довірительки ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейський відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_2 , в якому просила, з врахуванням уточнених позовних вимог. скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р., якою її довірительку (позивачку ОСОБА_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.
Сторона позивача у поданому позові вказала, що зазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р., складеною поліцейським відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержантом поліції Сидором В.Р. позивачку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за те, що така 01.05.2024 року о 17:26:33 год., в АДРЕСА_1 здійснила зупинку на проїзній частині дороги, що створило перешкоду для інших транспорних засобів, чим порушила вимоги п.15.10 «д» ПДР України стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Вважає, що постанова про притягнення позивачку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є необґрунтованою, необ`єктивною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, винесеною з порушенням процедури, оскільки під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 268, 276, 280 КУпАП відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.
Покликалася на те, що позивачка ОСОБА_1 , 01 травня 2024 року, в обідню пору, вийшла з квартири на вулицю та пройшла до свого припаркованого автомобіля, однак побачила, що такий заблокований іншим автомобілем. Не бажаючи нікого турбувати, позивачка повернулась в квартиру. А коли, через дві години знову вийшла на вулицю, то побачила, що автомобіль такої і надалі залишається заблокований автомобілем, яким користується ОСОБА_4 . Оскільки така ситуація виникає не вперше, позивачка ОСОБА_1 вирішила викликати працівників поліції. О 16 год.36 хв., зателефонувала на номер «102», де і повідомила, що автомобіль марки «Форд», р.н. НОМЕР_1 , яким користується гр-н ОСОБА_4 заблокував її транспортний засіб - марки Рено, р.н. НОМЕР_2 .
Стверджує, що наряд поліції, в складі поліціантів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , прибули до місця виклику впродовж 15 хвилин. На питання, що трапилось, її довірителька показала, на свій заблокований автомобіль, на що поліцейський ОСОБА_2 відреагував та заявив, що добре знає винуватця та зараз до нього зателефонує і влагодить цю ситуацію. Надалі поліцейський ОСОБА_2 , зателефонував по мобільному телефону та з розмови було зрозуміло, що він телефонує до ОСОБА_4 «мовляв ти чого так паркуєшся, що блокуєш заїд у спільний двір». Після цього громадянин ОСОБА_4 вийшов на вулицю, але замість того, щоб просто забрати своє авто, почав голосно до позивачки ОСОБА_1 висловлювати претензії. В подальшому ОСОБА_2 звернувся до гр. ОСОБА_4 , щоб той пред`явив відповідні документи на авто. На що, гр.-н ОСОБА_4 в досить грубій формі відповів, що жодних документів він пред`являти не збирається. Бачачи всю ту ситуацію, її довірителька ОСОБА_1 все ж таки звернулась до працівників поліції, щоб вони врешті самі представились та показали свої службові посвідчення. На вимогу такої, поліцейські представились та пред`явили свої посвідчення. Поліцейські розмовляли з гр. ОСОБА_4 досить лояльно і позивачка зрозуміла, що працівники поліції жодним чином не реагують на її виклик. Зазначене змусило її викликати ще один наряд поліції. Десь через 10 хв. прибув лише один працівник, який відразу ж представився, як начальник сектору карного розшуку та відповідальний по відділку поліції. Прізвища його, позивачка не пам`ятає, однак запам`ятала, що звати його ОСОБА_6 . Вникнувши в ситуацію, цей поліціант поцікавився в патрульних чи вони склали протокол про порушення правил дорожнього руху відносно ОСОБА_4 , на що патрульний ОСОБА_2 та порушник ОСОБА_4 в грубій формі відповіли йому «не пхайся, де тебе не просять» , а далі почали оформляти вже на її довірительку ОСОБА_1 адміністративні матеріали, ніби то вона заблокувала авто.
З огляду на наведене, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р. про притягнення її довірительки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, у зв`язку з порушенням процедури розгляду справи, що призвело до порушення її прав та у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.
Згідно ст.159 КАС України, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ст.269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Станом на 17.09.2024р. відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшов.
ІІІ. Позиція учасників справи.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник-адвокат Сталевич Г.О. в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи містяться заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити, а також просять здійснити розгляд справи у їх відсутності.
Представники відповідачів - Головного управління Національної поліції у Львівській області, Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейський відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду на адресу суду не надходили.
ІV. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 09.05.2024р. відкрито провадження у даній справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 , залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейського відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержант поліції ОСОБА_2 .
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.06.2024р. прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, подану стороною позивача.
V. Обставини справи, встановлені судом.
Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Судом встановлено, що поліцейським відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_2 була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р., в якій зазначено, що 01.05.2024 року о 17:26:33 год., водійка ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 здійснила зупинку на проїзній частині дороги, що створило перешкоду для інших транспорних засобів, чим порушила вимоги п.15.10 «д» ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.
Згідно з постановою до позивачки ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень.
У п.7 вказаної постанови «до постанови додаються» - відсутні будь-які записи.
VI. Застосовані норми права, судова практика ти висновки суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).
Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктами 1.1, 1.9 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами пункту 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною 3 ст. 122 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність для водіїв транспортних засобів наступає у разі порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Відповідно до п.15.10 «д» ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У силу вимог ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024 року, у такій відсутні будь-які покликання на докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а у п.7 вказаної постанови «до постанови додаються» - відсутні будь-які записи (відсутні будь-які покликання на технічні засоби як докази вчинення правопорушення), не зазначено про обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, окрім цього позивачка ОСОБА_1 заперечувала встановлене поліцейським правопорушення.
Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024 року про притягнення позивачки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушень технічними засобами.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.3 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Пунктом 9, 10 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п.2 р.IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам статті 283 КУпАП.
Відповідно до п.5 р.IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, як вбачається із матеріалів справи, правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі та у спірній постанові не зазначено про обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у такій відсутні будь-які відомості про докази, які додаються на обґрунтування винесеної постанови, окрім цього позивачка ОСОБА_1 заперечувала встановлене поліцейським правопорушення.
Всупереч встановленому КАС обов`язку доказування, відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження правомірності дій представника поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доказів, які б підтвердили вказані обставини та спростовували твердження позивача, а саме як і пояснень самих працівників патрульної служби, які перебували під час патрулювання в одному екіпажі, так і покази інших свідків, які були безпосередніми очевидцями вчиненого позивачкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Отже, з досліджених судом матеріалів вбачається, що 01.05.2024р. поліцейським відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії ЕНА №2047049 відносно позивачки ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП.
Не погодившись з інкримінованим правопорушенням позивачка ОСОБА_1 заперечує свою вину та відповідно звернулася з позовом до суду.
Крім того, статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
При цьому, судом також враховуються вимоги п.6 розд. ІІ, п.2 розд.ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затв.Наказом МВС 18.12.2018 р. №1026, де визначено, що: під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.
Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачами на підтвердження факту вчинення позивачкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачено ч.3 ст.122 КУпАП, доказів, в тому числі і відеофіксації правопорушення до вказаної постанови не додавалося. Також, суд звертає увагу на те, що відповідачами належним чином не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 даного адмінправопорушення, оскільки не надано доказів того, що транспортний засіб позивачки здійснив зупинку на проїжджій частині дороги таким чином, що створило перешкоду іншим учасникам дорожнього руху.
Тобто, фактично відсутні будь-які докази які б вказували на вчинення позивачкою ОСОБА_1 правопорушення зазначеного у постанові серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р.
В свою чергу стороною позивача додані до матеріалів справи фототаблиці, з яких вбачається, що обставини, які були наведені стороною позивача під час розгляду вищевказаної адміністративної справи ймовірно мали місце 01.05.2024 року близько 17:30 год.
Саме по собі описання представником поліції в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.
Отже, в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України відповідач обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не виконав.
Крім того, відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При цьому, відповідно до статті 17 КУпАП обставинами, що виключають адміністративну відповідальність, є: крайня необхідність, необхідна оборона та стан неосудності. Даний перелік обставин є вичерпним.
Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Так, представником відповідача не спростовано доводів позивачки ОСОБА_1 щодо зупинки транспортного засобу на проїжджій частині дороги, що створило перешкоду іншим учасникам дорожнього руху.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 «можливо» і здійснила правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, однак відповідачами не доведено факту порушення ним саме вимог п.15.10 «д» ПДР України.
У Рішенні Конституційного Суду від 29.06.2010 року №17-рп/2010 зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Отже, юридичні рішення суб`єктів владних повноважень повинні прийматися у відповідності з правовими нормами, які повинні бути чіткими, щоб дозволяти особі передбачити для себе певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Саме ж по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.
Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення позивачкою ОСОБА_1 правопорушення, зазначеного у постанові серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024 року.
Всупереч встановленому КАС обов`язку доказування, сторона відповідача не надала суду жодних належних доказів на підтвердження правомірності дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доказів, які б підтвердили вказані обставини та спростовували твердження сторони позивача.
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Саме до таких висновків дійшов Верховний суд (положення викладено у постанові Верховного суду від 30 травня 2018 року справа №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019р. по справі №357/10134/17, від 11.12.2019р. по справі №761/41786/16-а, від 26.04.2018р. по справі №202/2862/17, від 26.04.2018р. по справі №200/5590/17 - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд наполягає на обов`язковій реалізації принципу невідворотності юридичної відповідальності, разом з тим правоохоронні органи повинні діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, встановлені законом, дотримуючись процедури притягнення винних осіб до відповідальності. Вимоги, які пред`являються до суб`єктів владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій спрямовані державою, перш-за все, на запобігання свавілля та неухильного дотримання прав фізичних і юридичних осіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а також вини ОСОБА_1 у її вчиненні. Постанова про накладення адміністративного стягнення не підтверджена належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому суд, відповідно до вимог п.3 ст.293 КУпАП, п.3 ч.3 ст.286 КАС скасовує вказану постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області є територіальним підрозділом Головного управління національної поліції у Львівській області. Єдиною належним чином зареєстрованою юридичною особою є саме ГУНП у Львівській області. Вказана юридична особа має свій рахунок та несе відповідальність, а також виконує свої зобов`язання та здійснює діяльність як суб`єкт владних повноважень та є розпорядником бюджетних коштів.

Отже, зважаючи на те, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , то за рахунок бюджетних асигнувань саме Головного управління національної поліції у Львівській області на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладено, керуючись статтями 1, 2, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 286, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейський відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024р. - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2047049 від 01.05.2024 року, винесену поліцейським відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержантом поліції Сидором Віталієм Романовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.122 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, , адреса електронної пошти: ; .

Відповідач: Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 82300, м.Мостиська, вул.Будзиновського, 6 Львівської області, адреса електронної пошти: .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - поліцейський відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержант поліції ОСОБА_2 , місце служби за адресою: 81300, м.Мостиська, вул.Будзиновського, 6, Яворівського району Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак