Справа № 300/3493/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" вересня 2024 р. справа № 300/3493/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_2 (надалі, також - представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 03.05.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 09.05.2024 просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ, яким перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 16.07.2023 по 24.07.2023, з 19.01.2024 по 22.01.2024, з 22.01.2024 по 29.01.2024, з 30.01.2024 по 12.02.2024, з 21.02.2024 по 01.03.2024, з 09.03.2024 по 19.03.2024 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , під час якої 15.07.2023 та 17.01.2024 отримав поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми. З 16.07.2023 по 24.07.2023, 19.01.2024 по 22.01.2024, 22.01.2024 по 29.01.2024, 30.01.2024 по 12.02.2024, 21.02.2024 по 01.03.2024, 09.03.2024 по 19.03.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими пораненнями та мав право на додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. У відповідь на адвокатський запит відповідачем відмовлено у такій виплаті. Зважаючи на бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному дікуванні, позивач через уповноваженого представника звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду від 08.05.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків (а.с.19,20).
У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.29-31).
Пунктом 6 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у відповідача письмові докази.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №152 від 01.06.2023 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 01.06.2023 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення (а.с. 59).
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.07.2023 №888, виданою ВЧ НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 15.07.2023 одержав МВТ. Множинні дрібні ВОСП обох стегон, правого плеча, грудної клітки. Поранення солдата ОСОБА_1 отримане під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини (а.с. 10).
Також, згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.01.2024 №1378, виданою ВЧ НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 17.01.2024 одержав множинні ВОСП обличчя, лівого плеча, дрібне лівої ноги. ВТ. Акубаротравма. За обставин при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини (а.с. 11).
Представник позивача звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із адвокатським запитом щодо виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за періоди стаціонарного лікування, у відповідь на який відповідач листом №1529 від 02.05.2024 повідомив, що позивач таку допомогу отримав в повному обсязі. Також зазначив, що позивач наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №51 від 20.02.2024 по 04.03.2024 вважався таким, що самовільно залишив військову частину (а.с. 15).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової грошової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, звернувся через уповноваженого представника до суду з цією позовною заявою.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XІІ (надалі, також - Закон №2011-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Закон №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх з службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі, також - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.
На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі, також Постанова №168), пунктом 1-1 якої (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», застосовується з 01.06.2023) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Також пунктом 1-2 Постанови №168 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Із системного аналізу наведених норм вбачається, що для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, необхідно встановлення двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебуванням у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (надалі, також - Порядок №260).
Згідно з абзацами 15-16 пункту 2 розділу I Порядку №260 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Як визначено пунктом 9 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується, серед іншого, в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями; (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Згідно з приписами пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі, також - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
При цьому, згідно з положеннями частини 2 статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Також пунктом 15 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Як встановлено судом вище, позивач 15.07.2023 та 17.01.2024 отримав травми при безпосередній участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.07.2023 №888 та від 21.01.2024 №1378 (а.с. 10,11).
Таким чином, позивач за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням мав право на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць.
Також відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.02.2024 №456 «Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2024 року» наказано, зокрема, виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), психічні та поведінкові розлади, відповідно до додатку 6 до цього наказу, а саме солдату ОСОБА_1 за отримане 17.01.2024 поранення в розмірі 100000 грн (а.с. 68-70).
Також в матеріалах справи містяться витяги з рапортів командира мотопіхотного батальйону управління ВЧ НОМЕР_1 щодо солдата ОСОБА_1 , скеровані командиру ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, про виплату додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за лютий 2024 року (рапорт від 04.03.2024 №4834) з приміткою «Госпіталь (бойове) 01.02.2024-14.02.2024 СЗЧ з 14.02.2024» (а.с. 63), а також про виплату додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за березень 2024 року (рапорт від 02.04.2024 №8102) з приміткою «СЗЧ 14.02.2024-04.03.2024 Госпіталь (не бойове) 08.03.2024-20.03.2024» (а.с. 64).
Таким чином за періоди перебування у липні 2023 року (з 16.07.2023 по 24.07.2023) та у січні 2024 року (з 19.01.2024 по 22.01.2024, з 22.01.2024 по 29.01.2024, з 30.01.2024 по 31.01.2024 включно) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода встановлена Постановою №168 виходячи з розміру 100000 грн в розрахунку на місяць.
Що стосується виплати додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у період з лютого 2024 року по березень 2024 року (з 01.02.2024 по 12.02.2024, з 21.02.2024 по 01.03.2024, з 09.03.2024 по 19.03.2024), суд зазначає таке.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) №748 від 29.02.2024 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 », наказано, серед іншого: факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин понад З (три) доби, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці стрільцем-снайпером 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 в період з 14 лютого 2024 року по теперішній час вважати підтвердженим (пункт 2); організувати направлення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (пункт 5); солдату ОСОБА_4 , який самовільно залишив військову частину, призупинити виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення ним військової частини НОМЕР_1 (пункт 7) (а.с. 88-91).
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2024 №51 солдата ОСОБА_1 вважати таким, який 14 лютого 2024 року самовільно залишив військову частину, з 14 лютого 2024 року зняти з усіх видів забезпечення (а.с. 92).
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2024 №65 солдата ОСОБА_1 вважати таким, який 04 березня 2024 року прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення, з 04 березня 2024 року зарахувати на всі види забезпечення (а.с. 94).
Тобто наявними в матеріалах справи доказами підтверджується самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини у період з 14.02.2024 по 04.03.2024.
Доказів оскарження позивачем наказів відповідача №748 від 29.02.2024 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 », №51 від 20.02.2024 про самовільне залишення військової частини, зняття з усіх видів забезпечення з 14.02.2024 чи їх скасування в установленому порядку матеріали справи не містять.
Зважаючи на викладене, у зв`язку із встановленням самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини у період з 14.02.2024 по 04.03.2024, позивач, відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку №260, втратив право на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, тобто у лютому-березні 2024 року.
Таким чином, відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди згідно Постанови №168 в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.02.2024 по 12.02.2024, з 21.02.2024 по 01.03.2024, з 09.03.2024 по 19.03.2024.
Крім того, з виписки №2739/276 від 19.03.2024 вбачається, що такому документі відсутня інформація, що позивач у період з 09.03.2024 по 19.03.2024 перебував на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, зокрема, зазначено діагноз - «вертеброгенна радикулопатія L5-S1 ліворуч на тлі екструзії мхд з больовим м`язево-тонічним с-мом, вираженим порушенням функції ходи, в ст. загострення». Отже, відсутні підстави для виплати додаткової винагороди згідно Постанови №168 в розмірі 100000 гривень за відповідний період.
Враховуючи вищевикладене, всебічно дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів стосовно бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_5 за періоди перебуванняна стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням за періоди з 16.07.2023 по 24.07.2023, з 19.01.2024 по 22.01.2024, з 22.01.2024 по 29.01.2024, з 30.01.2024 по 12.02.2024, з 21.02.2024 по 01.03.2024, з 09.03.2024 по 19.03.2024 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Натомість відповідач належними та допустимими доказами підтвердив нарахування та виплату позивачу спірної додаткової винагороди у відповідності до приписів законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

відповідач - Військової частини НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.