Справа № 120/4698/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 вересня 2024 р. Справа № 120/4698/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №27 від 10.01.2024, яким протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Окремо, представник позивача наголошує, що період роботи позивача з 04.07.1988 по 02.04.1990, має бути врахований до загального стажу роботи згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», оскільки довідка за вказаний період позивачкою не надавалась у зв`язку з чим посилання відповідача 2 на те, що за казаний період трудової діяльності довідка не містить вихідного номеру та дати видачі, є незрозумілим.

Стосовно не зарахування періоду трудової діяльності з 27.04.1997 по 31.12.1998, оскільки печатка підприємства не містить код підприємства, є також безпідставними з підстав того, що позивач не відноситься до посадових осіб підприємства у зв`язку з чим не може відповідати за зміст та повноту зазначеної інформації у її трудовій книжці.

Ухвалою від 16.04.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

07.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ГУ ПФУ в Закарпатській області зазначає, що за результатами розгляду документів, поданих позивачем, управління прийняло рішення № 27 від 10.01.2024, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком. Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж роботи становить 26 років 10 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, до стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи: - з 04.07.1988 по 02.04.1990, оскільки довідка не містить вихідного номеру та дати видачі; не враховано період з 27.04.1997 по 31.12.1998, оскільки печатка підприємства не містить коду підприємства.

3 урахуванням наведеного оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області вважає правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.05.2024 ГУ ПФУ у Вінницькій області до суту направило відзив на адміністративний позов, яким заперечує заявлені позовні вимоги та просить у задоволенні відмовити. Зазначає, що період трудової діяльності позивача з 04.07.1988 по 02.04.1990 та з 27.04.1997 по 31.12.1997 не зараховано, оскільки необхідно надати уточнюючі довідки відповідно до Порядку № 637 та Інструкції № 58. Тому, з огляду на викладене, приймаючи оскаржуване рішення, Головне управління діяло на підставі та в межах своїх повноважень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою до ГУПФУ у Вінницькій області від 04.01.2024 про призначення пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, ГУ ПФУ в Закарпатській області.

10.01.2024 за результатами розгляду звернення позивача, відповідачем 2 винесено рішення № 27 про відмову у призначенні пенсії. При цьому, управлінням констатовано, що вік позивача на дату звернення до Пенсійного органу складає 60 років. Загальний страховий стаж 26 років 10 місяців 14 днів.

До страхового стажу роботи управлінням не зараховано: - період з 04.07.1988 по 02.04.1990, оскільки надана довідка не містить вихідного номеру та дати видачі; період з 27.04.1997 по 31.12.1998, оскільки печатка підприємства не містить коду підприємства.

Вважаючи прийняте ГУ ПФУ в Закарпатській області рішення № 27 від 10.01.2024 протиправним та таким, що порушує її право, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі- Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Так, судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1982, яка наявна у матеріалах справи, записом № 5 від 04.07.1988 ОСОБА_2 зарахована на посаду повара у диткомбінату 244 Дзержинського РВНО.

Разом з тим, зазначений запис № 5 перекреслений та зазначено, що запис є недійсним. Однак, зазначена трудова книжка містить наступний запис № 6, що з 02.04.1990 позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із переводом до д/с 188 з підстав капітального ремонту, згідно наказу 17 /2 від 30.03.1990 по д/с 244.

На сторінках 4-7 трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1982, наявні печатки підприємств, захначені відповідні накази та засвідчено записи підписами відповідальних осіб.

З метою підтвердження запису № 5 у трудовій книжці, позивачем додатково надано довідку, в якій зазначено, що запис № 5 у трудовій книжці позивача «про недійсність запису» зроблено помилково. Також зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала кухарем у ДНЗ № НОМЕР_2 Дзержинського РВНО з 04.07.1988 року згідно з наказом № 251 від 04.07.1988 року та звільнена у зв`язку з переведенням до ДНЗ № 188 через ремонт з 02.04.1990 року згідно з наказом № 17 від 30.03.1990 року по ДНЗ № 244. Відповідна довідка сформована власноруч завідувачкою ДНЗ ОСОБА_3 , яка здійснила запис № 5 у трудовій книжці НОМЕР_1 , а згодом його перекреслила та здійснила допис про недійсність вчиненого запису.

Зазначена довідка містить підпис уповноваженої особи дитячого садка-ясл № 188, яка здійснювала запис у трудовій книжці, та скріплена мокрою печаткою відповідної освітньої установи.

Натомість, як зазначено управлінням, підставою для відмови у врахуванні стажу позивача згідно поданої трудової книжки полягає у оформленні такої довідки, оскільки така довідка не містить вихідного номеру та дати видачі.

При цьому, заперечення щодо записів трудової книжки, зокрема, саме про факт зайнятості особи на відповідній роботі у відповідний період, у відповідача відсутні.

Разом із тим, суд наголошує, що формальні неточності у оформленні документів, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Окремо слід зауважити, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови призначенні позивачу пенсії.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. І якщо пенсійний орган не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж особи, така бездіяльність визнається судом протиправною, дана позиція суду сформовано відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15.

Із зазначеного слідує, що пенсійний орган не вправі відсилати людину на пошуки уточнюючих документів на підтвердження трудового стажу, а повинен сам вживати заходів щодо їх отримання у разі наявності сумнівів у записах трудової книжки.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що відповідачами вчинялися будь-які дії щодо перевірки періоду трудової діяльності позивача з 04.07.1988 по 02.04.1990 чи проведення перевірки достовірності таких документів. У зв`язку з цим зазначений період трудової діяльності позивача підлягає зарахуванню.

Відносно не зарахування періоду роботи ОСОБА_2 з 27.04.1997 по 31.12.1998 з підстав того, що печатка не містить коду підприємства, суд зазначає наступне.

Так, досліджуючи записи трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1982 у період роботи з 27.04.1997 по 31.12.1998 на посаді продавця дрібного роздрібу кіоску № 6 ТОВ "Каміла", судом не встановлено наявність закреслень, перекреслень чи внесення виправлень у відповідному записі. Всі записи здійснені чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

В свою чергу, відсутність на печатці ідентифікаційного коду не може свідчити про не відповідність записів, внесених у трудову книжку.

При цьому, суд зазначає, що трудова книжка працівника не є видом звітного та/або облікового документа суб`єкта господарювання - юридичної особи, тому дія п. 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, відповідно до якого ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах, не може бути застосований у даному випадку.

З підстав зазначеного, суд вважає належним зарахувати період трудової діяльності позивача 27.04.1997 по 31.12.1998 на посаді продавця дрібного роздрібу кіоску № 6 ТОВ "Каміла", до страхового стажу.

Окремо суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів з 04.07.1988 по 02.04.1990 та з 27.04.1997 по 31.12.1998 до страхового стажу ОСОБА_1 , а рішення ГУПФУ в Закарпатській області від 10.01.2024 за №27 визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд, зважаючи на висновок щодо протиправності та скасування винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення та на те, що під час звернення до пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком позивачем не було пропущено встановленого тримісячного строку звернення із відповідною заявою, вважає, що належним та ефективним способом захисту її прав буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.07.1988 по 02.04.1990 та з 27.04.1997 по 31.12.1998, а також призначити їй з 15.10.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 27 від 10.01.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.07.1988 по 02.04.1990 та з 27.04.1997 по 31.12.1998, а також призначити їй з 15.10.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (вул. Нагорна, 4, м. Ужгород, 88008, ); Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; )

Рішення суду сформовано: 16.09.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна