Справа № 400/2667/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2667/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження суддею Устиновим І.А. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подала до Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо розміру обчисленої та призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити необхідний перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня її призначення, а саме - 01.03.2024 року, з урахуванням: зарахування при обчисленні пенсії до загального страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів, із виправленням коефіцієнту стажу з урахуванням кратності на 0,4375 ((43 роки 9 місяців) 525 міс. / 100 * 12) * 1); оплати за понаднормовий стаж померлого годувальника із розрахунку 18 років (43 роки 25 років = 18 років);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області виплатити різницю у сумах між відповідними пенсіями за період з дня її призначення, а саме 01.03.2024 року і по день здійснення її фактичного перерахунку.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправними діями ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо не зарахування при обчисленні пенсії до загального страхового стажу померлого годувальника періоди роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів), тоді як трудовий стаж набутий на території колишнього СРСР підлягає зарахуванню.

Крім цього, не зарахування ГУ ПФУ в Миколаївській області до загального страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) вплинуло на обчислення оплати за понаднормовий стаж померлого годувальника (із розрахунку за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам згідно статті 28, пункту 41 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058) та повинна обчислюватись за 18 років (43 роки 25 років = 18 років), проте не за 10 років.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській область щодо не зарахування до страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) при призначені ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській область зарахувати до страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів), провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) з 01.03.2024 року;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності законодавчих підстав для зарахування до страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) в період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) з огляду на двосторонню Угоду між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифікованої Законом України від 02.11.2011 року за № 3990-VI «Про ратифікацію Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення», яка набрала чинності 01.02.2012 року. За позицією скаржника, якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території, якщо цією Угодою не передбачено інше. Отже, кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території.

ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала пенсію за віком.

29.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а саме чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (із змінами, далі Закон № 1058-IV).

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області № 04 від 12.03.2024 року ОСОБА_1 призначено з 01.03.2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника виходячи із страхового стажу годувальника 35 років 7 місяців 6 днів.

При цьому, до страхового стажу годувальника Пенсійним фондом не було зараховано періоди трудової діяльності на території Естонської Радянської Соціалістичної Республіки (РСР) у період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) посилаючись на двосторонню Угоду між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифіковану в Україні Законом України № 3990-VI від 02.11.2011 року, а саме, особі, яка отримує пенсію за віком або по інвалідності від однієї Сторони, не призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника відповідно до законодавства іншої Сторони або народна пенсія Естонської Республіки. При призначенні пенсії компетентні установи кожної із Сторін обчислюють страховий стаж та доходи тільки відповідно до свого національного законодавства. Тобто, кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території. Страховий стаж в Україні годувальника - ОСОБА_2 , склав 35 років 7 місяців 6 днів, отже, право на призначення пенсії виникло на підставі законодавства однієї Сторони (України) без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони (Естонської Республіки).

Не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо неврахування до загального страхового стажу померлого годувальника періодів роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) у період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів), ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з того, що Угода між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення, ратифікована Законом України № 3990 від 02.11.2011 року, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, адже період роботи годувальника - ОСОБА_2 в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) у період з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів), як складовій частині СРСР (до якого входила й Україна). Преамбулою Угоди зазначено, що Сторонами цієї Угоди є Україна та Естонська Республіка, тобто незалежні держави, утворені після розпаду СРСР у 1991 році. Разом з тим ОСОБА_2 не працював у Естонії як незалежній державі, у зв`язку з чим, на переконання суду першої інстанції, застосування положень зазначеної Угоди є помилковим.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність, тому відмовив у їх задоволенні.

В даному випадку, в межах цієї справи, ГУ ПФУ в Миколаївській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено колегією суддів, спірним питанням є правомірність дій ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо не зарахування при обчисленні пенсії до загального страхового стажу померлого годувальника періоди роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) при призначені ОСОБА_1 з 01.03.2024 року пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, як встановлено колегією суддів, в якості матеріально-правової підстави для вчинення такої дії Відповідач посилається на п. 1 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифікованої Законом України від 02.11.2011 року за № 3990-VI «Про ратифікацію Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення», яка набрала чинності 01.02.2012 року.

Відповідно до вказаного пункту Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, суд першої інстанції врахував, що вона укладена між Україною та Естонською Республікою, в той час як між ГУ ПФУ в Миколаївській області та ОСОБА_1 виник спір щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періодів роботи на території СРСР, зокрема Естонської РСР, а саме з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів), при призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Апеляційна скарга Відповідача містить лише загальне посилання на помилковість висновку суду першої інстанції щодо сфери дії такої Угоди. Разом з тим Відповідач не навів доводів, які б свідчили, що зазначені в такій Угоді правила поширюються також на особливості врахування страхового стажу, набутого в період роботи на території Естонської РСР.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 3 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року вона застосовується до осіб, на яких поширюється або поширювалось законодавство відповідної Сторони, зазначене у статті 2 цієї Угоди.

У свою чергу ст. 2 вказаної Угоди передбачає, що вона застосовується, зокрема, до такого законодавства: в Україні - до законодавства, яке регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; в Естонській Республіці - до законодавства, яке регулює державне пенсійне страхування.

Таким чином, для поширення на спірні правовідносини положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року Відповідач зобов`язаний був довести, що на Позивача в Естонській Республіці поширюється законодавство, яке регулює державне пенсійне страхування.

Однак, Відповідачем до суду такого доведено не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом п. 1 ст. 6 вказаної Угоди, встановлене ним правило стосується тих періодів роботи, які визнаються страховим стажем, що дає право на пенсію, за законодавством виключно однієї зі сторін: виключно за законодавством України або виключно за законодавством Естонської Республіки.

З огляду на це, визначальним є встановлення обставин, в тому числі періодів роботи, на підставі яких померлому годувальнику ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком, оскільки при призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розмір такої обчислюється виходячи із розміру пенсії за віком, призначеної померлому годувальнику, яка обчислювалася відповідно до страхового стажу.

Проте, матеріали справи таких доказів не містила, у зв`язку з чим ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024 року, з метою вжиття заходів щодо з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також для повного та всебічного розгляду справи, витребувано від ГУ ПФУ в Миколаївській області матеріали пенсійної справи стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.09.2024 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшли від ГУ ПФУ в Миколаївській області витребувані матеріали в електронному вигляді.

Як вбачається з протоколу № 174004 від 16.02.2009 року та розрахунку стажу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призначено пенсію за віком виходячи із загального страхового стажу 43 роки 9 місяців 11 днів, в тому числі періоди роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів).

Отже, під час призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком з 23.10.2008 року ГУ ПФУ в Миколаївській області було зараховано до страхового стажу останнього за законодавством України періоди роботи на території СРСР, зокрема Естонської РСР, а саме з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів).

За вказаних обставин п. 1 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, на думку колегії суддів не може бути застосований в якості підстави для не зарахування при обчисленні пенсії до загального страхового стажу померлого годувальника періоди роботи в Естонській Радянській Соціалістичній Республіці (РСР) з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів).

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованим висновок ГУ ПФУ в Миколаївській області про необхідність виключення періоду роботи ОСОБА_2 на території СРСР, зокрема Естонської РСР, а саме з 20.04.1972 року по 24.06.1980 року (8 років 2 місяці 5 днів) із страхового стажу при призначені ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення його прав та обов`язків у сфері соціального захисту органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для нього.

Такий висновок узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», згідно з якими тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року по справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зазначені висновки стосуються особливостей тлумачення й застосування національного законодавства, однак є актуальними також під час застосування положень міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , адже положення Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року належить трактувати у спосіб, найбільш сприятливий для Позивача, який гарантуватиме обчислення пенсії з урахуванням усіх періодів роботи годувальника, що можуть бути зараховані до страхового стажу.

Твердження апелянтів про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко