Справа № 200/5711/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 вересня 2024 року Справа №200/5711/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Духневич О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ

19 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключені зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 за період з 27.10.2023 по 28.04.2024 рік, включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при виключені позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 за період з 27.10.2023 по 28.04.2024 рік в сумі 317 613,44 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду: документа про сплату судового збору в розмірі 2540,90 грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску, разом із доказами в їх обґрунтування.

26.08.2024 на адресу суду від представника позивача надійшли докази сплати судового збору та заява про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Доказом поважності причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є введення в Україні воєнного стану, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX 24.02.2022, який є продовжений Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджено Законом України від 23.07.2024 № 3891-ІХ та постійними обстрілами території України, постійними тривогами про ракетну небезпеку, а тому позивач не мав змоги звернутися до адміністративно суду в передбачений законодавством місячний строк, а саме з 30.06.2024 по 30.07.2024.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2024 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху від 23.08.2024 на термін 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали. Запропоновано позивачу з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду належним чином засвідчені копії документів, а саме: довідку, витяг з наказу про те, що ОСОБА_1 у період з 30.06.2024 по 19.08.2024 (день звернення до суду із цим позовом) проходив військову службу по мобілізації; витяги з наказів Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 № 43-ОС про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини та від 26.10.2023 № 569-ОС про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку з вибуттям для проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 та докази проходження ОСОБА_1 військової служби з 26.10.2023 в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.09.2024 на адресу суду надійшла заява у якій представник позивача зазначив, що 31.08.2024, на електронну адресу Військової частини НОМЕР_1 , було надіслано адвокатський запит щодо отримання витягів з наказів Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 № 43-ОС про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини та від 26.10.2023 № 569-ОС про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку з вибуттям для проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 , або їх належним чином засвідчені копії. Однак відповідь на адвокатський запит в передбачений законодавством 5-ти денний строк по теперішній час Військова частина НОМЕР_1 , не надала.

Представник позивача зазначив, що з метою підтвердження інформації щодо проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 та переведення його до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) надає військовий квиток серія НОМЕР_4 та витяг з наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 398 ОС від 11.05.2024.

Щодо надання довідки, витяг з наказу про проходження військової служби по мобілізації у період з 30.06.2024 по 19.08.2024 зазначив, що такі відсутні, оскільки позивача звільнено з військової служби.

Розглядаючи заяву про поновлення строку звернення до суду та додані до неї документи, виходжу із наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Нормами ст. 122 КАС України передбачено диференційований підхід до регулювання тривалості строків звернення до адміністративного суду в залежності від статусу позивача та від категорії публічно - правового спору.

Тому, передумовою вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду є оцінка характеру спірних правовідносин з метою визначення категорії спору.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви предметом позову є вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключені зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 за період з 27.10.2023 по 28.04.2024 рік, включно.

Військова служба є різновидом публічної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 сформулював правовий висновок, згідно із яким строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і у цьому випадку, охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме строк звернення до суду обмежується місячним строком.

Аналогічного висновку щодо звернення до суду у місячний строк дійшов Верховний Суд у постановах від 31.10.2023 по справі № 240/15141/22, від 02.11.2023 по справі № 420/10372/23, від 23.11.2023 по справі № 420/10397/23.

Такого ж висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 21.03.2024 по справі № 360/1108/23.

При цьому для обрахування строку звернення до суду, береться до уваги як момент початку його перебігу саме день остаточного розрахунку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22.01.2020 по справі № 620/1982/19.

Позивач у позовній заяві зазначає, що остаточний розрахунок з ним проведено 29.06.2024. Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у цій справі розпочався 30.06.2024 - на наступний день за днем остаточного розрахунку, а сплив зазначений строк 30.07.2024, проте позивач звернувся до суду із цією позовною заявою через систему «Електронний суд» лише 19.08.2024, тобто із пропущенням місячного строку для звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Разом з тим, посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 є безпідставним, оскільки такі висновки здійснені судом касаційної інстанції за відмінних фактичних обставин ніж у справі, яка розглядається.

У справі № 500/1912/22 позивач відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" був мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), у зв`язку з чим подав позов до суду на 22 день після спливу строку звернення до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові 02.11.2023 по справі № 420/10372/23.

З наданих позивачем на виконання ухвали суду від 30.08.2024 документів, а саме військового квитка серія НОМЕР_4 та наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 398 ОС від 11.05.2024 встановлено, що:

- по-перше: у період з 01.03.2022 по 26.10.2023 позивач проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- по-друге: у період з 27.10.2023 по 10.05.2024 позивач проходив військову службу по мобілізації у НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ).

Отже, станом на день проведення з позивачем остаточного розрахунку (29.06.2024) та станом на день звернення до суду із цією позовною заявою (19.08.2024) ОСОБА_1 не проходив військової служби, оскільки відповідно до наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 398 ОС від 11.05.2024 його виключено з 10.05.2024 зі списків особового складу загону.

Таким чином, правова позиція висловлена у справі № 500/1912/22 не є релевантна до справи № 200/5711/24.

Щодо поважності причини пропуску строку звернення до адміністративного суду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX 24.02.2022, який є продовжений Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджено Законом України від 23.07.2024 № 3891-ІХ та постійними обстрілами території України, постійними тривогами про ракетну небезпеку, необхідно зазначити наступне.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із обстрілами будь-якого населеного пункту України, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку та наданих на їх підтвердження доказів.

Поряд із цим сам факт запровадження на території України воєнного стану, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків. Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків, а отже підставою для їх поновлення можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у № 757/30991/18-а та інші.

Вище вказана обставина могла ускладнити дотримання такого строку позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на пропуск строку звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку, однак обґрунтованих доводів та доказів на їх підтвердження позивач до суду не надав.

Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви та вважатися безумовною причиною для поновлення цих стоків.

За усталеною практикою Верховного суду причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, зазначену позивачем причину пропуску строку звернення до суду (запровадження на території України воєнного стану) не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка подає позовну заяву, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейського суду з прав людини в рішеннях від 28.05.85 в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 в справі "Кромбах проти Франції", в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE N 116/1997/900/1112).

Виходячи із системного аналізу норм КАС України у контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), за дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист. Таких правил позивач не дотримався, а тому ним не виконано вимоги ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 23.08.2024 та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду із наведенням підстав для поновлення процесуального строку чим не виконано ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 23.08.2024, позовна заява підлягаю поверненню заявнику на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Фомича Олександра Миколайовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, разом з доданими до неї документами повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Духневич