Справа № 461/4111/24
Суддя: Мироненко Л. Д.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/4111/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

11 вересня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

при секретарі Курилюк А.І.

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача: Захарчука Я.В.

представника відповідача Горбонос І.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі Миколаївський відділ ГУ ДМС у Львівській області) № 015471 від 23.04.2024 про її примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області її зобов`язано покинути територію України. При цьому, позивач зазначає, що у 2019 році між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Шевченківським у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану. На початку 2022 році їй було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні, підставою для видачі зазначено возз`єднання сім`ї. Також позивач зазначає, що вона володіє українською мовою, публічно засуджує збройну агресію російської федерації проти України та бажає надалі проживати на території України. За час проживання в Україні до кримінальної чи адмінітсративної відповідальнсоті не притягалась. Окрім того, позивач зазначає, що у випадку її поверенння до країни походження їй загрожує кримінальна відповідальність.

ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово зверталась до органів Державної міграційної служби (далі ДМС) щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, однак з 24.02.2022 року органами ДМС призупинено прийом та видачу документів громадянам Російської Федерації. Також вказує, що у квітні 2024 року вона звернулась до Миколаївського відділу ГУ ДМС України у Львівській області для подачі документів для обміну посвідки на тимчасове проживання, однак їй було відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позиція сторін по справі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов просили задовольнити. ОСОБА_1 зазначила, що постійно проживає в Україні, офіційно працевлаштована, розмовляє розмовною українською. Вказала, що перебуває у шлюбі з громадянином України, а тому прийняття рішення про її примусове повернення до країни походження є грубим втручанням органів державної влади у її приватне життя, та як наслідок порушенням вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити повністю. Подала до суду відзив, у якому зазначила, що позивач ухилилася від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, прибула на територію України 05.09.2021, проживала на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої закінчився 17.01.2023 року. Проте до закінчення терміну дії посвідки ОСОБА_1 для оформлення нової посвідки не зверталась, та до цього часу територію України не залишала. Перебуває на території України без будь-яких документів для іноземця (діюча посвідка, дозвіл на імміграцію, довідка про звернення за захистом тощо), що дають право законно перебувати на території України. Також зазначила, що 23.04.2024 року посадовою особою ГУ ДМС у Львівській області, був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, у зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП, та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу, який того ж дня був сплачений ОСОБА_1 . З протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення позивач була ознайомлена, копії отримала, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 в цих документах. Додатково зазначила, що жодних доказів звернень до міграційних органів в період з 17.01.2023 до 23.04.2024 позивачем не надано. Інформація про публічну позицію позивача та імовірна загроза переслідувань не підтверджені доказами.

Представник відповідача зазначає, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства є зокрема дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому рішення від 23.04.2024 року про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни є законним.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду документів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.12.2019 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено шлюб (свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 , видане Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

20.01.2022 року позивачу було надано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 . Oрган, що видав 4601. Підстава видачі посвідки: 04/14 возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Термін дії посвідки 17.01.2023, що підтверджується наявною в матеріалах відповідною копією посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції у Львівській області № 35/Аз/21/01/04 від 03.05.2024 року ОСОБА_1 на території України станом на 03.05.2024 року до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась, в розшуку не перебуває.

23.04.2024 позивач звернулася до Миколаївського відділу ГУ ДМС України у Львівській області для подачі документів для обміну посвідки на тимчасове проживання.

Листом Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області вих. № 4629.31-204/4629.1-24 від 23.04.2024 відмовлено громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 прийнятті документів для обміну посвідки на тимчасове проживання, відповідно підпункту 6 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та зниження посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок №322).

23.04.2024 року посадовою особою ГУ ДМС у Львівській області, був складений протокол про адміністративне правопорушення № МЛВ 000279 відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Постановою про накладання адміністративного стягнення №ПН МЛВ 002464 від 23.04.2023 року на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400,00 грн., який був сплачений позивачем згідно копії квитанції №8РМЕ-5М15-ВР44-9132 від 23.04.2024 року.

23.04.2024 рішенням Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області № 015471 зобов`язано громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинути територію України до 21.05.2024 року.

З рішенням Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_1 , була ознайомлена та отримала його копію, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 у вказаному документі.

Мотиви прийняття рішення судом

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в України а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджена Інструкцією № 353/271/150.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» наведений перелік документів за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзні документи для виїзду за кордон, тощо.

Згідно п. 5. розділу І1Інструкції № 353/271/150 підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є, зокрема дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Суд враховує, що строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, яка була надана позивачу, закінчився 17.01.2023 року, однак до уповноваженого органу ДМС України остання звернулась лише 23.04.2024 року.

Згідно пп. 6 п. 61. Постанови КМУ від 25 квітня 2018 року № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Так, згідно пунктів 17-19 Порядку №322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. У разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку її дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій). У разі коли у зв`язку із зміною прізвища та (або) власного імені чи по батькові, встановленням розбіжностей у записах необхідно обміняти паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії. Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/ територіального підрозділу ДМС України. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви.

Крім того, суд враховує, що позивачем не долучено жодних доказів, які свідчили що остання у строк до 17.01.2023 року (термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні) зверталась до уповноважених органів ДМС України із заявою про продовження строку дії такої посвідки.

Також, суд зазначає, що інформація про публічну позицію позивача та імовірна загроза її переслідувань на території Російської Федерації не підтверджена належними та допустимими доказами., зокрема відсутня інформація щодо звернення позивача з заявою щодо статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, факт перебування у шлюбі із громадянином України та наявність офіційного працевлаштування на території України жодним чином не спростовує порушення позивачем вимог міграційного законодавства України.

Суд враховує правову позицію Верховного суду, яка міститься у постанові від 18.03.2021 року у справі № 522/14416/18 відповідно до якої, законодавством не передбачено винятків із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Крім того, аргументи сторони позивача щодо неможливості її примусового повернення до країни походження, внаслідок існування небезпеки переслідування через її громадянську позицію, не відповідають фактичним обставинам справи та не є підставою для визнання рішення про її примусове повернення до країни походження або третьої країни незаконним.

При прийнятті рішення суд враховує, що в ході розгляду справи позивачем належних та допустимих доказів поважності причин неможливості звернутися до міграційних органів протягом визначеного періоду з питань узаконення свого перебування на території України не надано.

Посилання сторони позивача про наявність відкритого судового провадження щодо оскарження рішення Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову в прийнятті документів для обміну посвідки, судом не приймаються, оскільки зазначені обставини не є предметом даного спору.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом були перевірені дії відповідача на предмет їх відповідності діючим нормам законодавства. У діях Миколаївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 порушень не встановлено.

Доказів об`єктивної неможливості упорядкувати свій правовий статус позивачем суду не надано, а тому з огляду на вищенаведене, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 243, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 16 вересня 2024 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мироненко Л.Д.