Справа № 160/12416/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсінйого фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
14.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи в птахорадгоспі «Токівській» з 26.12.1984 року по 18.03.1995 року, з 01.04.1995 року по 12.08.1999 року.
В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано про протиправність оскаржуваного рішення пенсійного органу, оскільки неврахування спірних періодів до страхового стажу позивача не відповідає вимогам законодавства, а на позивача не може бути покладена відповідальність за правильність та повному оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .
17.06.2024 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подало клопотання про долучення копії пенсійної справи позивача.
10.07.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Чернігівській області, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на їх безпідставність та необгрунтованість, так як страховий стаж позивача складає 07 років 03 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області правом на подання відзиву не скористалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
07.02.2024 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
До страхового стажу не зараховано:
- період догляду за дитиною ОСОБА_2 , оскільки в електронній пенсійній справі відсутнє свідоцтво про народження дитини (до справи долучено свідоцтво про смерть дитини від 01.06.1987 року №424049);
- відповідно до трудової книжки від 14.10.1984 року №424049 період з 26.12.1984 року по 18.03.1995 року, оскільки дата звільнення дописана, номер наказу про звільнення не зазначено, дата наказу про звільнення дописана, запис про звільнення не завірений печаткою;
- відповідно до трудової книжки від 14.10.1984 року №424049 період роботи з 01.04.1995 року по 12.08.1999 року, оскільки не читається печатка на записі про звільнення.
В архівних довідках від 21.12.2023 року №С-185-191-2023 скорочено ім`я та по батькові, не зазначено дати та підстави звільнення.
Для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до 3-х років необхідно надати свідоцтво про народження дитини або інші дані про дитину.
Відповідно до ст. 26 Порядку №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені у документі, що підтверджує стаж роботи не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено в судовому порядку.
На обліку в територіальних органах ПФУ не перебуває та пенсію не отримує.
Вважаючи протиправними спірне рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Наданою належним чином засвідченою копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 :
- 26.12.1984 року прийнято сортувальником яєць (наказ №112-к від 26.12.1984 року);
- 18.03.1995 року звільнено за прогули;
- 01.04.1995 року прийнята дояркою;
- 22.05.1995 року мовою оригіналу: «согласно решения райгосадминистрации птицесовхоз « ІНФОРМАЦІЯ_1 » переименовать в КСП «Токовский» решение 406, 22.05.1996»;
- 22.05.1995 року зарахована в КСП «Токовский» дояркою;
- 12.08.1999 року звільнена за ст. 38 КЗпП.
У матеріалах справи наявні також архівні довідки:
- №С-185-191-2023р від 21.12.2023 року, видана Виконавчим комітет Грушівської сільської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 26.12.1984 року прийнята сортувальником яєць.
- №С-185-191-2023р. від 21.12.2023 року, видана Виконавчим комітет Грушівської сільської ради, відповідно до якої у документах архівного фонду радгоспу «Токівський», КСП «Токівський» Криворізького району, Дніпропетровської області, які після його ліквідації зберігаються в архіві Виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області в особових рахунках працівників зазначена « ОСОБА_1 , Скупейко Вал. В., Скупейко Вал. Вік.» (так у документі). В архівних даних по радгоспу «Токівський», КСП (Токівський), «Скупейко Вал. В., Скупейко Вал. Вік.» значиться одна. Інших осіб з таким прізвищем, ім`ям по батькові немає (відсутні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області при відмові в зарахуванні даного періоду до страхового стажу позивача, керувалось наявністю дописанням дати звільнення, не зазначення номеру наказу про звільнення, дописанням дата наказу про звільнення, відсутності завірення запису про звільнення печаткою, нечитабельності печатки на записі про звільнення
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Таким чином, відповідач протиправно не врахував періоди роботи з 26.12.1984 року по 18.03.1995 року, з 01.04.1995 року по 12.08.1999 року до страхового стажу позивача.
Зважаючи на викладене, спірне рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми встановлено, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення" роз`яснив, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача.
Так, згідно з ч. 4 ст. 262 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії, та враховуючи те, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2024 року про призначення пенсії за віком.
Одночасно, суд вказує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.
Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії за віком, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останньою має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 року по справі №500/1216/23, відповідно до якого дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо незарахування спірних періодів роботи до трудового (страхового) стажу позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з одночасним виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи в птахорадгоспі «Токівській» з 26.12.1984 року по 18.03.1995 року, з 01.04.1995 року по 12.08.1999 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко