Справа № 360/1032/24
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 вересня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/1032/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2024 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 лютого 2022 року № 43 про припинення контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: головного сержанта ОСОБА_1 ;

- поновити головного сержанта ОСОБА_1 на службі в військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальйону військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2022 року по дату винесення судового рішення, без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У пунктах 3, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху на таких підставах.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення це нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, в яких встановлюється спосіб ліквідації правопорушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень та іншими особами, в передбачених законом випадках, а підстава позову це ті обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутись до суду з вимогами до іншої особи.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

У позовній заяві ОСОБА_1 , серед іншого, просить поновити її на службі у ВЧ НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальйону. Однак, позивачем не зазначено з якої саме дати її необхідно поновити на посаді.

У зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги підлягають уточненню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем у позовній заяві щодо строків звернення до суду зазначено, що вона достовірно дізнався про те, що її було звільнено з ВЧ НОМЕР_1 тільки після отримання від свого представника адвоката Попова Д. В. витягу з наказу від 23 лютого 2022 року № 43, який на його запит було надіслано йому ВЧ НОМЕР_1 15 квітня 2024 року. До цього моменту витяг з наказу про її звільнення, ніяким способом їй не вручався, не надсилався, наказ про її звільнення їй не оголошувався. Тобто позивач вважає, що строк на звернення до суду з метою поновлення її порушених прав починає відлік з 30 серпня 2024 року.

Також позивач вказує, що з ВЧ НОМЕР_1 її було звільнено 23 лютого 2022 року, тобто у той день, коли вона знаходилась на стаціонарному лікуванні.

24 лютого 2022 року, після початку вторгнення РФ в Україну, було обстріляно батальйон ВЧ НОМЕР_1 , який дислокувався в АДРЕСА_1 , де проходила службу ОСОБА_1 , та медичну частину, де вона лікувалася у м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Батальйон ВЧ НОМЕР_1 змінив місце своєї дислокації, медична частина також евакуювалася до м. Дніпро. Про місце дислокації батальйону ВЧ НОМЕР_1 командування не повідомляло позивача ніяким способом. Позивач теж згодом виїхала з м. Сєвєродонецька до м. Дніпра, де продовжила лікування та не могла зв`язатися з командуванням ВЧ НОМЕР_1 , щоб дізнатися про свій статус та продовжити військову службу.

Позивач, будучи юридично не обізнаною, в умовах дії воєнного стану не могла самостійно реалізувати своє право на звернення до суду щодо поновлення її порушених прав, та не змогла своєчасно звернутися за правовою допомогою до адвоката, оскільки знаходилася в зоні активних бойових дій.

На думку позивача, строк звернення за поновленням порушеного права позивача до суду не обмеженим будь-якими строками, оскільки їй не нараховувалося грошеве утримання у ВЧ НОМЕР_1 з 23 лютого 2022 року.

Позивачем також зазначено, що в умовах дії військового стану на території України вона вважає, що строк на звернення до суду не пропущеним, так як позивач достовірно дізналася про своє звільнення з ВЧ НОМЕР_1 тільки після отримання від свого представника адвоката Попова Д. В. витягу з наказу № 43 командира військової частини НОМЕР_1 Східного ОТО НГУ, тобто 30 серпня 2024 року, тому просить суд поновити цей строк.

Щодо заявленого клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, військова служба є різновидом публічної служби.

При цьому, як слідує з аналізу наведених вище положень статті 122 КАС України, шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами, водночас, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд відхиляє посилання позивача про те, що до 19 липня 2022 року строк звернення з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивачу надається тримісячний строк для звернення до суду.

З цього приводу суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 в чергове підтвердила висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Водночас Велика Палата Верховного Суду у цій справі погодилася із висновками суду першої інстанції, що до вимоги про визнання протиправною бездіяльність ВРП, яка полягала в недопуску ОСОБА_1 до продовження виконання ним повноважень члена ВРП після набрання законної сили рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 9901/481/2019 (у період з 05 листопада 2021 року по 13 травня 2023 року) підлягають застосуванню вимоги частини п`ятої статті 122 КАС України.

Таким чином, в межах спірних правовідносин до вимог в частині оскарження наказу про звільнення з військової служби та поновлення на посаді підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 122 КАС України, а до вимог про стягнення середнього заробітку положення статті 233 КЗпП України.

Що стосується посилання позивача на запровадження воєнного стану у державі, як на поважну причину пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

Позивачем до суду не додано доказів, які б підтверджували неможливість звернутися до суду з позовом у визначений КАС України строк з поважних причин.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою позивач зазначила, що достовірно дізналася про те, що її було звільнено з ВЧ НОМЕР_1 тільки після отримання від свого представника адвоката Попова Д. В. витягу з наказу від 23 лютого 2022 року № 43, який на його запит було надіслано йому ВЧ НОМЕР_1 15 квітня 2024 року. Однак, позивач зазначає, що строк на звернення до суду з метою поновлення порушення її прав треба рахувати з 30 серпня 2024 року.

Разом з тим, суд зазначає, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» треба тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18 і від 12 квітня 2023 року у справі №380/14933/22.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачка не наводить об`єктивних причин, які не давали змоги звернутися за правовою допомогою з березня 2022 року (коли, за словами позивачки, вона припинила отримувати грошове забезпечення) по березень 2024 року (адвокатський запит датовано 25 березня 2024 року), тобто впродовж двох років. При цьому позивачка зазначає, що не отримувала грошове забезпечення з березня 2022 року, тобто фактично розуміла, що може бути звільнена з військової служби та у зв`язку з цим не отримувати грошове забезпечення.

12 серпня 2024 року позивач через свого представника адвоката Попова Д. В. звернулася до суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_1 , в якій просила визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 лютого 2022 року № 43 «Про припинення контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: головного сержанта ОСОБА_1 ; поновити головного сержанта ОСОБА_1 на службі у ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді санітарного інструктора 5 патрульної роти стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2022 року по дату винесення судового рішення, без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 360/938/24 позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Попова Д. В. до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі № 360/938/24 позов представника ОСОБА_1 адвоката Попова Д. В. до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто позивачу.

З описової та мотивувальної частини судового рішення вбачається, що судом встановлено наведені нижче обставини, які відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом:

«На виконання вимог ухвали суду від 19 серпня 2024 року представником позивача долучено заяву ОСОБА_1 від 17 серпня 2023 року до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону про зобов`язання внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що має ознаки складу злочину, передбаченого частиною першою статті 172, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України; розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства, з підстави вчинення правопорушення відносно ОСОБА_1 , що має ознаки складу злочину, передбаченого частиною першою статті 172, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України; визнати ОСОБА_1 потерпілою особовою у кримінальному провадженні.

У цій заяві позивачкою зазначено наступне: «Так, 23 лютого 2022 року я об 11:40 потрапила до лікарні ДУ «ТМО УМВС України по Луганській області» за адресою: місто Сєвєродонецьк, вулиця Ломоносова, будинок 19, у терапевтичне відділення з діагнозом ГХ ІІ ст. криза. Знаходилась на лікуванні у стаціонарі. Коли почалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну, а саме 24 лютого 2022 року, мене відпустили додому та сказали бути на телефонному зв`язку. Два тижні я знаходилась вдома, мені зателефонували з полка з бухгалтерії та попросили продиктувати номер посвідчення УБД, так як я звільнена за власним бажанням та повідомили мене, що рапорт мій передали до відділу кадрів. Рапорт я не писала. Мені зателефонували зі штабу 28 лютого 2022 року, а саме ОСОБА_2 та вимагала передати фото посвідчення УБД. Після чого на мій банківський рахунок прийшли кошти, а саме розрахунок при звільненні та кошти не всі були виплачені, а також мені не було надано направлення на ВЛК...».

Тобто, зміст заяви ОСОБА_1 від 17 серпня 2023 року до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону свідчить, що про звільнення вона дізналася у лютому 2022 року, при цьому у серпні 2023 року звернулася з заявою до органів прокуратури стосовно незаконного звільнення, що жодним чином не перешкоджало зверненню до суду, тобто не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.».

Таким чином, дослідженням додатків до позовної заяви та наявними в комп`ютерній програмі «Діловодства спеціалізованого суду», судом установлено, що 20 березня 2024 року між адвокатом Поповим Д. В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги.

25 березня 2024 року адвокат звернувся до відповідача з адвокатським запитом зокрема щодо надання витягу з наказу про звільнення позивача з військової служби.

У листі від 09 квітня 2024 року № 40/35/10/2-1989/А3 ВЧ НОМЕР_1 зазначила, що надається витяг з наказу від 23 лютого 2022 року № 43, який на адвокатський запит було надіслано йому ВЧ НОМЕР_1 15 квітня 2024 року, а доставлено поштою та отримано 24 квітня 2024 року.

Відповідно до статей 5, 160 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист шляхом пред`явлення позову. Позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, який має відповідати вимогам встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 160 КАС позовна заява подається у письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат (частина перша статті 57 КАС України).

У частині першій статті 60 КАС України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закон № 5076-VI).

Таким чином, позивачем не наведено жодних обґрунтувань та не надано жодних доказів, які б могли свідчити про об`єктивну неможливість звернення до суду у визначений КАС України строк як з березня 2022 року, коли позивач з її слів припинила отримувати грошове забезпечення та, виходячи зі змісту заяви до органів прокуратури від 17 серпня 2023 року, дізналася про звільнення, так і з 25 квітня 2024 року (після отримання 24 квітня 2024 року відповіді на адвокатський запит та копії наказу про звільнення), зважаючи на те, що з березня 2024 року позивач отримувала правову допомогу (адвокатський запит направлено у березні 2024 року) та адвоката ОСОБА_3 було наділено усіма правами позивача (договір про надання правничої допомоги від 20 березня 2024 року).

До суду за захистом своїх прав із цим позовом позивач звернувся 05 вересня 2024 року, тобто з пропуском строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

З урахуванням вказаного підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнаються судом неповажними, тому підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду немає.

Відповідно до частин першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, згідно з частиною першою статті 123 КАС України позивач має право подати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку.

На підставі вказаного суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника):

- позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України;

- заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті позивачем у строк, встановлений судом, позовна заява буде повернута позивачеві та вважатиметься неподаною.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати представнику позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяС.В. Кисіль