Справа № 520/21646/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панова М.М.

10 вересня 2024 р.Справа № 520/21646/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В с т а н о в и в:

10.08.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі- ГУ ДПС У Харківській області, контролюючий орган) в якому просить :

визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 23.05.2023 № 0-2022 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 47 838.38 грн.

Вимоги мотивував тим, що нежитлова будівля МТФ № 12, комплекс будівель та споруд № 3 (ферма) загальною площею 1471.9 кв.м, фактично є нерухомістю сільськогосподарського виробника, яким являється позивач, як фізична особа-підприємець, який займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

Відтак, позивач вважає, що нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України (далі ПК України).

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Вказує, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження того, що позивач дійсно використовує у сільськогосподарській діяльності будівлю молочно - товарної ферми для зберігання зернових культур.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 не надавав до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП, що б підтверджувало факт використання в підприємницькій діяльності будівлю МТФ (молочно - товарна ферма), а отже застосування пільги передбаченої пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до позивача є неможливим.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Судовим рішенням визнано противоправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 23.05.2023 № 0-2022 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 47 838.38 грн.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 стягнуто сплачену суму судового збору в розмірі 858.88 грн.

Рішення вмотивовано тим, що нежитлова будівля МТФ № 12, комплекс будівель та споруд № 3 (ферма) фактично є нерухомістю сільськогосподарського виробника, яким є позивач як фізична особа-підприємець, який займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні підставам звернення до суду, викладеними у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 19.06.2012 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності за КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2019 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 248 позивач є власником нерухомого майна загальною площею 1 471.9 кв. м., а саме будівлі МТФ № 12, комплекс будівель та споруд № 3, об`єкт не житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Вищевказану нерухомість було придбано позивачем згідно договору купівлі продажу, нерухомості від 10.10.2019 серія НОВ № 158042, що розташована на земельній ділянці площею 1.0000 га, кадастровий номер: :02:000:1074, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-12).

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами МТФ № 12 (комплекс будівель та споруд № 3) призначення приміщень загальною площею 1 471.9 кв. м. «ферма» (а.с. 21-23).

Також, як вбачається з матеріалів справи з метою здійснення діяльності як сільськогосподарського виробника позивачем орендується земля сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зокрема витяги : № 26702139 від 11.09.2014, № 26357772 від 03.09.2014, № 263358493 від 03.09.2014, № 30073493 від 26.11.2014 (а.с. 14-17).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 25.06.2021 № 636-VIII ІХ сесії VІІІ скликання «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Сахновщинської селищної ради» встановлено ставки податку у відсотках від розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування для всіх типів об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі часток, що перебувають у власності платника податку.

Ставка податку за 1 кв.м. у 2022 для категорії будівлі сількогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства становила 0.5 % від мінімальної заробітної плати.

23.05.2023 ГУ ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2022, яким визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 в сумі 47 838.38 грн (а.с. 18).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ПК України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до п.п. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо посилань позивача на те, що він не є платником указаного податку відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівлі (корівник) в сільськогосподарській діяльності позивача.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Верховний Суд в постановах від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23-а, від 24.07.2024 у справі № 400/2283/20 аналізуючи положення підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Колегія суддів зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання комплексу будівель (ферма) в сільськогосподарській діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 судом було витребувано у позивача, ОСОБА_1 : докази на підтвердження здійснення сільськогосподарської діяльності у 2022 році (відповідну звітність, щодо обробітку земель с/г призначення та/ або вирощування с/г тварин); докази його діяльності у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції, її подальшої реалізації з використанням нежитлової нерухомості, що належать йому на праві власності, а саме будівлі МТФ № 12, комплекс будівель та споруд № 3 (ферма), що знаходиться за адресою: Харківська область, Сахновщинський район, с/рада Новочернещинська, комплекс будівель та споруд № 3, будинок б/н; інформацію чи подавались ним повідомлення про об`єкти оподаткування чи об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП) за 2022 рік, у разі якщо подавались надати повідомлення (форма № 20-ОПП) до суду.

На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 ОСОБА_1 надав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, що підтверджують наявність земельних ділянок на яких проводиться сільськогосподарська діяльність, документи що підтверджують отримані доходи від сільськогосподарської діяльності, а також документи, що підтверджують завезення сільськогосподароської продукції до спірної будівлі та документи, що підтверджують наявність основних засобів для проведення сільськогосподарської діяльності.

Позивач зазначив, що у 2022 році у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України, він маючи основні засоби для виготовлення комбікормів для тварин не мав можливості виготовляти останні, оскільки був відсутній попит на таку продукцію.

Зазначає, що вся його діяльність пов`язана виключно з сільськогосподарським виробництвом, що становить сто відсотків від реалізованої сільськогосподарської продукції.

До клопотання позивач додає : журнал обліку власно вирощеної сільськогосподарської продукції завезеної з поля до складського приміщення, акт приймання передачі за договором купівлі продажу від 13.06.2012 комбайну ДОН 1500, гарантійний талон на культиватор, розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022, книгу обліку доходів та витрат, свідоцтво про реєстрацію трактора колісного, договір про стандартне підключення до електричних мереж № 573/5/80 будівлі МФТ № 12, фото будівлі МФТ № 12.

Також на виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 ГУ ДПС у Харківській області надано до суду : податкові декларації ОСОБА_1 з плати за землю за 2022, 2024, довідку по земельним ділянкам, податкові декларації платника єдиного податку за 2022, відомості про нарахування заробітної плати за 2022.

На думку колегії суддів в матеріалах справи достатньо доказів того, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договори, докази наявності обладнання (трактор, комбайн, культиватор), наявність на зберіганні зернових культур) та використовує спірний комплекс будівель та споруд № 3 (ферма) та використовує комплекс будівель та споруд № 3 (ферма), що знаходиться за адресою: Харківська область, Сахновщинський район, с/рада Новочернещинська, комплекс будівель та споруд № 3, будинок б/н у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів доходить висновку, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.07.2024 по справі № 400/2283/20, від 24.07.2024 № 400/2283/20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що комплекс будівель та споруд № 3 (ферма), які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення та не використовується позивачем у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не подані до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП, колегія суддів зазначає наступне.

Не подання суб`єктом господарювання повідомлення за формою № 20-ОПП є підставою для накладення штрафу чи віднесення платника податків до Критеріїв ризиковості платника податку. Проте не може слугувати доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у сільськогосподарській діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року, -без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц

Повний текст постанови складено 16.09.2024 року