Справа № 520/4486/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 р.Справа № 520/4486/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Іваницької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/4486/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області (далі також - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №335600 від 13.12.2022 року про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним через додаток "Дія" отримано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Меженського В.В. від 22.02.2023 у виконавчому провадженні ВП №71071295, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Із вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказує, що спірна постанова прийнята відповідачем за вчинення ФОП ОСОБА_2 правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність на момент перевірки протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів. Однак, позивач наголошував, що не є автомобільним перевізником, договір із замовником, ТОВ "Герафак" на перевезення товару не укладав, а тому прийнята відповідачем постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню, як незаконна.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.02.2024 року постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року скасовано, справу №520/4486/23 направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2024 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 520/4486/23 та призначено до апеляційного розгляду.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив скасувати вказане рішення і прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не застосував п. 2 Постанови КМУ від 30.01.2012р. №137 "Про затвердження Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу", за яким замовником проведення перевірки технічного стану транспортних засобів є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа. Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано п. 12 вищезазначеної Постанови від 30.01.2012 року №317, за яким обов`язковий технічний контроль транспортного засобу проводиться після здійснення його зовнішнього огляду з метою ідентифікації транспортного засобу, звірки ідентифікаційних номерів та номерних знаків транспортного засобу з даними реєстраційних документів, встановлення комплектності. Виходячи з вищезазначеного наголосив, що для проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та складання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №335600 від 13.12.2022 року, з метою ідентифікації транспортного засобу, звірки ідентифікаційних номерів та номерних знаків транспортного засобу, відповідач був зобов`язаний використовувати реєстраційні документи на транспортний засіб, а не товаро-транспортну накладну від 08.11.2022, оскільки позивач ФОП ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, а відтак, не може бути замовником проведення перевірки технічного стану транспортних засобів. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в своїй позовній заяві позивач ФОП ОСОБА_1 повідомляв суд, що у власності та в користуванні позивача відсутні транспортні засоби, відсутні наймані працівники водії, а у видах діяльності відсутній відповідний вид діяльності як перевезення вантажів, що підтверджується випискою з ЄДР та витягом з реєстру платників податків єдиного податку, тобто позивач не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", що залишилось поза увагою суду.

Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області подала до суду відзив на апеляційну скаргу та вказала, що доводи та обґрунтування апеляційної скарги є помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року без змін.

Зазначив, що матеріали справи містять копію товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, за якою автомобільним перевізником визначено саме позивача - ФОП ОСОБА_1 , а замовником вказано ТОВ "ГЕРАФАК". Доказів того, що вказана ТТН складена помилково, пояснень, за яких обставин сталася така помилка, до суду позивачем не надано, а тому у суду були наявні підстави критично ставитись до тверджень щодо помилковості інформації, зазначеній в ТТН. Звертає увагу, що твердження скаржника про відсутність повноважень стосовно замовлення перевірки технічного стану транспортного засобу не може бути підставою для звільнення його від обов`язку мати у наявності та пред`являти водієм перевіряючим особам документи, які передбачені законом.

Крім того вказав, що позивач був заздалегідь обізнаний про час та місце розгляду справи, проте ним не наведено жодних підстав для нез`явлення на її розгляд, а тому відповідач правомірно розглянув справу та прийняв рішення без участі представника позивача.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_3 та старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Шинкаревичем Я.Д., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 07.11.2022 №10517/31/27-22 та направлення на рейдову перевірку №014222 від 07.11.2022, проводилась рейдова перевірка на а/д Н-14 "Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв" км 75+812, М-30 "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине" км 781+685, км 835+731, Н-01 "Київ-Знам`янка" км241+800, у Кропивницькому, Голованівському, Новоукраїнському, Олександрівському районах щодо дотримання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України.

Результати рейдової перевірки оформлені актом №318709 від 10.11.2022, яким зафіксовано порушення, вчинене позивачем, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону, а саме: протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

Листом від 28.11.2022 №43400/40/24-22 Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 13 грудня 2022 року з 09:00 до 12:00 години. Вказане повідомлення направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням 28.11.2022 №024.

На підставі акту перевірки №318709 від 10.11.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову №335600 від 13.12.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_2 у розмірі 17000 грн за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у водія на момент проведення перевірки передбачених документів, а саме: протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів на автомобіль та причеп становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф. За таких обставин непред`явлення водієм ОСОБА_6 посадовим особам відповідача під час проведення рейдової перевірки протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Матеріали справи містять копію товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, за якою автомобільним перевізником визначено саме позивача ФОП ОСОБА_2 , а замовником вказано ТОВ "ГЕРАФАК". При цьому, суд зазначив, що у нього немає підстав вважати, що дані які містяться у ТТН є помилковими. Доказів того, що вказана ТТН складена помилково, пояснень за яких обставин сталася така помилка до суду позивачем не надано, а тому у суду наявні підстави критично ставитись до тверджень щодо помилковості інформації, зазначеній в ТТН.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами сімнадцятої - двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з частинами першою - другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

В силу пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Приписами пункту 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

В силу приписів частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спірним у цій справі є питання чи був позивач в момент указаної перевірки дійсним автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 , який викладений у постанові від 19.10.2023 року, тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

У постанові від 22.02.2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а та від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення рейдової перевірки спеціалістами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області було зупинено транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки KOGEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 та перевіряючими встановлено відсутність у водія протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

Відповідно до наданої водієм товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 , а замовником вказано ТОВ "Герафак".

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

При цьому, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна накладна (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Стосовно доводів апелянта про те, що він помилково вказаний у товарно-транспортній накладній №gtd-052, оскільки не є перевізником та не укладав договору з перевезення зазначеного в ній вантажу з ТОВ "Герафак", колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за відсутність на момент перевірки перевезень, зокрема, вантажів документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спірним у цій справі є питання чи є ФОП ОСОБА_1 автомобільним перевізником у розумінні положень Закону № 2344-III та, відповідно особою, на яку покладається відповідальність за недотримання вимог статті 48 цього Закону в частині наявності при перевезенні вантажу протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Транспортна послуга перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022 автомобільним перевізником, ФОП ОСОБА_1 , здійснювалось перевезення вантажу на автомобілі реєстраційний номер BB3725CІ з причепом марки KOGEL номерний знак НОМЕР_2 з пункту навантаження: ДП "ІЗМ МТП", м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, в пункт розвантаження: м. Харків, вул. Біологічна, 17.

Крім того, наданим під час апеляційного розгляду справи договором №1 організації транспорно-експедиційного обслуговування від 04.04.2016 року та додатковою угодою до договору організації транспорно-експедиційного обслуговування від 04.04.2016, укладеними між ТОВ "Герафак" (замовник) та ФО-П ОСОБА_1 (виконавець) щодо здійснення транспортно-експедиційних послуг під час організації перевезень вантажів підтверджується, що ФО-П Дерменжи А.В. надавав ТОВ "Герафак" послуги з перевезення вантажу.

Стосовно письмових пояснень ТОВ "Герафак" від 16.08.2024 про те, що ТОВ "Герафак" не укладав заявку з перевезення зазначеного вантажу з ФОП ОСОБА_1 , оскільки не є замовником у зазначеній товаро-транспортній накладній №gtd-052 від 08.11.2022, таким чином і ТОВ "Герафак" і ФОП ОСОБА_1 були зазначені помилково та не мають відношення до вказаної товаро-транспортної накладної, отже, на думку ТОВ "Герафак", мала місце помилка, а також можливо вплинув людський чинник і була допущена помилка у складанні товаро-транспортної накладної з введенням під час копіювання некоректних даних, колегія суддів зазначає, що вони ґрунтуються на припущеннях останнього та не можуть бути прийняті до уваги судом.

Таким чином, доводи позивача щодо помилковості інформації, зазначеної в ТТН, не підтверджені жодними доказами, а тому колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що відповідач був зобов`язаний використовувати реєстраційні документи на транспортний засіб, а не товаро-транспортну накладну від 08.11.2022, оскільки позивач ФОП ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, а відтак, не може бути замовником проведення перевірки технічного стану транспортних засобів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вже зазначалось раніше, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у видах діяльності відсутній відповідний вид діяльності як перевезення вантажів, що підтверджується випискою з ЄДР та витягом з реєстру платників податків єдиного податку, тобто позивач не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як вбачається із з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач як фізична особа підприємець зареєстрований 07.10.2005 та за КВЕД здійснює наступні види економічної діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

В даному випадку відсутність на момент проведення перевірки зареєстрованих видів економічної діяльності, які передбачають надання послуг з перевезення вантажів транспортними засобами не спростовує факт, що позивач є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III.

Крім того, відповідно до ст. 43 ГКУ принцип свободи підприємницької діяльності полягає в тому, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, а тому сама собою наявність кодів КВЕД в ЄДР не свідчить про те, що суб`єкт господарювання займається лише цими видами діяльності, так само як і відсутність якихось кодів не забороняє займатися певним видом діяльності, за умови отримання ліцензії, дозволу, патенту в разі необхідності.

Колегія суддів зауважує, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах.

При вирішенні справи судом апеляційної інстанції застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.10.2023 у справі № 120/554/23.

Доводи апелянта, що у власності та у користуванні позивача відсутні транспортні засоби, відсутні наймані працівники - водії не є такими, що звільняють позивача від відповідальності, оскільки за вищевказане порушення притягається саме автомобільний перевізник, яким в даному випадку є ФОП ОСОБА_1 , про що зазначено у ТТН.

З огляду на обсяг наданих під час здійснення перевірки доказів, відповідно до яких автомобільним перевізником був ФОП ОСОБА_1 , який здійснював перевезення вантажу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що він є безпосереднім суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону.

Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу від 13.12.2022 №335600, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №335600 від 13 грудня 2022 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн, прийнята Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, обґрунтовано та своєчасно.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено, що під час винесення спірної постанови, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 по справі № 520/4486/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 16.09.2024 року