Справа № 380/3651/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 рокусправа № 380/3651/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ" до Львівської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови №UA209230/2023/002384 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA01U5, прийняту Львівською митницею.

- визнати протиправним та скасувати Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100578/2 від 19.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ТОВ АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (Покупець) та компанією «АБЕРГАВІННІ НВ» (ABERGAVENNY NV), Королівство Бельгія (Продавець) 03.07.2023 укладений договір купівлі-продажу №С03072023, згідно з умовами якого Продавець продає, а Покупець купує, приймає та оплачує Товари, зазначені в рахунках (інвойсах) до Договору, отриманих протягом дії Договору, які є невід`ємною частиною Договору. На підставі Договору купівлі-продажу від 03.07.2023 №С03072023, Проформи Інвойс №90017361 від 11.08.2023, Проформи Інвойс №90017596 від 10.08.2023 та відповідно до рахунків-фактур (інвойсів) №90100526 від 23.08.2023 та №90100542 від 12.09.2023 позивач придбав у продавця за кордоном (Королівство Бельгія) товари на загальну суму 29366,50 доларів США, а саме: препарат «VITAMIN B2 80%» (вітамін В2) в кількості 125 кг на суму 1968,75 доларів США (ціна за одиницю товару 15,75 доларів США); препарат VITAMIN B1 MONO (вітамін В) в кількості 100 кг на суму 1470,00 доларів США (ціна за одиницю товару 14,70 доларів США); препарат PROPIMPEX в кількості 3000 кг на суму 4497,00 доларів США (ціна за 1000 кг 1499,00 доларів США); препарат NICOTINIC ACID в кількості 3000 кг на суму 15900,00 доларів США (ціна за одиницю товару 5,30 доларів США); препарат D-CALCIUM PANTOTHENATE в кількості 400 кг на суму 5000,00 доларів США (ціна за одиницю товару 12,50 доларів США); препарат VITAMIN A 1000 IU/MG (вітамін A) в кількості 25 кг на суму 530,75 доларів США (ціна за одиницю товару 21,23 доларів США).

18.09.2023 з метою митного оформлення придбаних товарів уповноваженим представником декларанта (позивача) ПП «БРОК-ЮОК» до Львівської митниці подано митну декларацію №23UA01U5. Вантаж був заявлений за фактурною митною вартістю згідно рахунка-фактури (інвойса) №90100542 від 12.09.2023. Ціна імпортованих Товарів визначена в сумі 29366,50 доларів США. Митна вартість імпортованих Товарів визначена за основним методом - за ціною договору. На думку позивача, відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості задекларованого ним товару, внаслідок чого митна вартість товару зросла на 1237,06 доларів США (45237,55 грн за курсом НБУ на дату прийняття рішення про коригування митної вартості).

Однак, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 19.09.2023 №UA209000/2023/100578/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002384. Позивач вважає вказане рішення та картку відмови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 06.03.2024 (вх. № 17785 від 07.03.2024), у якому зазначає, що Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі- продажу товару. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів. На вимогу митного органу, декларантом не надано жодного додаткового документу, який зміг би підтвердити числове значення митної вартості товару, заявленого декларантом у митній декларації, а також декларантом не надано документів, які спростовують виявлені розбіжності. Митниця послідовно застосовувала методи визначення митної вартості. Оскільки митна вартість була визначена Львівською митницею за резервним методом (відповідно до положень статті 64 МКУ), посилання в рішенні на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи відповідає вимогам вказаного нормативного документа. Номер і дата митної декларації в рішенні також вказані.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву від 12.03.2024 (вх. №19255 від 13.03.2024), у якій вказує, що позивач під час митного оформлення товарів подав відповідачу усі документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається Відповідач, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів. Отже, позивачем включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку відповідача, застосування основного методу визначення митної вартості товарів. При цьому, відповідачем не доведено у своїх аргументах, викладених у відзиві на позовну заяву, що документи, подані Позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.

Ухвалою судді від 20.02.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 12.03.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

03.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ» укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу №С03072023 з компанією «АБЕРГАВІННІ НВ» (ABERGAVENNY NV), Королівство Бельгія, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує, приймає та оплачує товари, зазначені в рахунках (інвойсах) до договору, отриманих протягом дії договору, які є невід`ємною частиною договору.

14.08.2023 на виконання умов вищевказаного Договору позивач здійснив оплату в розмірі 100 відсотків передоплати за товар - препарат VITAMIN A 1000 IU/MG (вітамін A) на рахунок продавця в сумі 10615,00 доларів США із загальної суми за квитанцією у розмірі 70389,00 доларів США, з яких ввозився за митною декларацією №23UA01U5 від 18.09.2023 вітамін А на суму 530,75 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення (квитанції) про SWIFT-переказ №103 від 14.08.2023 на рахунок ВЕ0035 ABERGAVENNY NV 70389,00 доларів США (код 33В), в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: "передоплата Договір №С03072023 від 03.07.2023 Проформа Інвойс №90017361 від 11.08.2023"

05.09.2023 на виконання умов вищевказаного Договору позивач здійснив оплату в розмірі 100 відсотків передоплати за товари в сумі 28305,00 доларів США на рахунок Продавця, що підтверджується копією платіжного доручення (квитанції) про SWIFT-переказ №103 від 05.09.2023 на рахунок ВЕ0035 ABERGAVENNY NV 28305,00 доларів США (код 33В), в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: "передоплата Договір №С03072023 від 03.07.2023 Проформа Інвойс №90017596 від 04.09.2023".

Два платіжні документи №103 від 14.08.2023 та №103 від 05.09.2023 здійснені щодо окремих Проформ інвойсів - №90017361 від 11.08.2023 та №90017596 від 04.09.2023.

На підставі Договору купівлі-продажу №С03072023 від 03.07.2023, Проформи Інвойс №90017361 від 11.08.2023, Проформи Інвойс №90017596 від 10.08.2023 та відповідно до рахунків-фактур (інвойсів) №90100526 від 23.08.2023 та №90100542 від 12.09.2023 позивач придбав у Продавця за кордоном (Королівство Бельгія) товари на загальну суму 29366,50 доларів США, а саме: препарат «VITAMIN B2 80%» (вітамін В2) в кількості 125 кг на суму 1968,75 доларів США (ціна за одиницю товару 15,75 доларів США); препарат VITAMIN B1 MONO (вітамін В) в кількості 100 кг на суму 1470,00 доларів США (ціна за одиницю товару 14,70 доларів США); препарат PROPIMPEX в кількості 3000 кг на суму 4497,00 доларів США (ціна за 1000 кг 1499,00 доларів США); препарат NICOTINIC ACID в кількості 3000 кг на суму 15900,00 доларів США (ціна за одиницю товару 5,30 доларів США); препарат D-CALCIUM PANTOTHENATE в кількості 400 кг на суму 5000,00 доларів США (ціна за одиницю товару 12,50 доларів США); препарат VITAMIN A 1000 IU/MG (вітамін A) в кількості 25 кг на суму 530,75 доларів США (ціна за одиницю товару 21,23 доларів США).

В рахунку-фактурі №90100542 від 12.09.2023 вказано всі товари за проформою №90017596 від 10.08.2023, а також препарат VITAMIN A 1000 IU/MG (вітамін A) у кількості 25 кг. за ціною 530,75 доларів США, що був включений за Проформою Інвойсом №90017361 від 11.08.2023 та оплачений раніше відповідно до платіжного документу №103 від 14.08.2023.

Слід зазначити, що підставі наданого представником позивача Акта звірки взаємних розрахунків за період 12.09.2023 між ТОВ «АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ» та ABERGAVENNY N.V. за договором №С03072023 від 03.07.2023, станом на дату завантаження товару 12.09.2023 сума за інвойсом №90100542 від 12.09.2023 у розмірі 29 366,50 доларів США в межах договору №С03072023 від 03.07.2023 сплачена позивачем компанії ABERGAVENNY N.V. в повному обсязі.

18.09.2023 позивач з метою митного оформлення придбаних товарів уповноваженим представником декларанта ПП «БРОК-ЮОК» до Львівської митниці подав Електронну декларацію ІМ ДЕ №23UA01U5. Вантаж заявлений за фактурною митною вартістю згідно з інвойсом №90100542 від 12.09.2023. Ціна імпортованого товару визначена за основним методом за ціною договору.

Разом з митною декларацією до митного оформлення Декларантом подано копії наступних документів, перелік яких наведено у графі 44 вказаної митної декларації, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, а саме: договору купівлі-продажу №С03072023 від 03.07.2023 з додатками до нього; проформи інвойс №90017361 від 11.08.2023; проформи інвойс №90017596 від 10.08.2023; рахунку-фактури (інвойса) від 23.08.2023 №90100526; рахунку-фактури (інвойса) від 12.09.2023 №90100542; квитанцій про SWIFT-переказ №103 від 14.08.2023 і №103 від 05.09.2023; міжнародної автотранспортної накладної (CMR) 209609573 від 12.09.2023; митної декларації країни відправлення MRN 23BEE700 від 12.09.2023; митної декларації країни відправлення MRN 23BEE619 від 12.09.2023; рахунку на оплату послуг з перевезення вантажу №250 від 15.09.2023; довідки №211 від 15.09.2023 про транспортні витрати до рахунку №250 від 15.09.2023; Заявки №4255 від 07.09.2023 до Договору №П140922/1 від 14.09.2022 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні; Договору №П140922/1 від 14.09.2022 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні та по території України; пакувального листа (packing list) б/н від 12.09.2023; договору про надання митно-брокерських послуг №1/21 від 18.03.2021; сертифікату про походження товару, засвідченого печаткою Торгово-промислової палати Королівства Бельгія 11.09.2023 за №82 2023 024166; Замовлення (SALES ORDER) №12442 від 04.09.2023; Комерційної пропозиції від 09.08.2023; Прайс-листа від 08.08.2023; Листа-пояснення Продавця щодо валюти експортної декларації від 12.09.2023; Листа-пояснення від Продавця про товар VITAMIN A 1000 IU/MG від 12.09.2023; Листа-пояснення Продавця від 12.09.2023; Сертифікату з перевезення товару EUR.1 №Е 5.572.895; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 31.08.2023, 04.05.2023 VITAMIN A 1000 IU/MG; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 16.06.2023, 24.03.2023 VITAMIN B1 MONO; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 25.07.2023, 01.09.2022 VITAMIN B2; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 24.03.2023, 15.06.2023, 06.02.2023, 16.04.2023 NICOTINIC ACID; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 26.05.2023 PROPIMPEX; Сертифікатів аналізів (Certificate of analysis) б/н від 04.03.2023, 05.03.2023, 01.08.2023, 11.07.2023 D-CALCIUM PANTOTHENATE.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення разом з митною декларацією №23UA01U5 від 18.09.2023 документів державним інспектором відділу митного оформлення «Муроване» митного поста «Львів-Північний» Львівської митниці ОСОБА_1 повідомлено уповноваженого представника Позивача в електронній формі, керуючись частинами третьою-четвертою статті 53 Митного кодексу України (надалі - МК України), про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) рахунку-фактури (інвойсу) або рахунку-проформи (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст.254 МК України. Також було запропоновано Декларанту за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості Товарів.

У відповідь на вимогу відповідача уповноваженою особою декларанта до Львівської митниці не було подано додаткових документів за їх відсутності, окрім поданих документів разом з митною декларацією №23UA01U5 від 18.09.2023, перелік яких вказано вище, що підтверджується повідомленням-відповіддю уповноваженого представника Декларанта на адресу відповідача в електронній формі від 18.09.2023.

19.09.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100578/2.

Не погоджуючись з карткою відмови та рішенням відповідача щодо коригування митної вартості, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Частина друга статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються, серед іншого Митним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі № 809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення разом з митною декларацією №23UA01U5 від 18.09.2023 документів державним інспектором відділу митного оформлення «Муроване» митного поста «Львів-Північний» Львівської митниці ОСОБА_1 повідомлено уповноваженого представника позивача в електронній формі, керуючись частинами третьою-четвертою статті 53 Митного кодексу України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) рахунку-фактури (інвойсу) або рахунку-проформи (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку 3 бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог статті 254 МК України.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як встановлено судом, за результатами письмових консультацій, уповноважена особа позивача додаткових документів відповідачеві не подала по причині подання повного пакету основних та додаткових документів разом з митною декларацією №23UA01U5 від 18.09.2023.

За результатами їх розгляду відповідач вважав, що надані документи містять розбіжності, а саме: «експортні декларації країни відправлення 23BEE700 (задекларовано 6 товарів) та 23BEE619 (задекларовано 3 товари). У експортній декларації 23BEE700 виокремлено три товари D-CALCIUM PANTOTHENATE (т.3- вага брутто 52 кг, т.4 вага брутто -202 кг, та товар 5- вага брутто 182 кг. у пакувальному листі від 12.09.23 вага т.3 становить 52 кг, т.4 -182 кг і т.5 -182 кг відповідно. Тобто пакувальний лист не може слугувати документом для розподілу товарів по позиціях для заповнення експортних МД. У експортних деклараціях міститься посилання на один інвойс від 12.09.23 90100542, в якому є лише 6 товарів, документів, на підставах яких розподілено вагу та вартість товару не надано».

Відповідно до пункту 2 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу №С03072023 «ціна товару, узгоджена сторонами, визначається окремим рахунком (інвойсом) на відвантаження і є невід`ємною частиною цього Договору. Пакування товару визначається пакувальним листом на кожне відвантаження товару. Загальна кількість товару відповідно до Договору складається з загальної суми всіх рахунків (інвойсів), виданих покупцеві на всі відвантаження протягом дії даного Договору. Загальна вартість Договору складається з загальної суми всіх рахунків (інвойсів), виданих Покупцеві на всі відвантаження протягом дії даного Договору».

У відповідності до рахунку-фактури (інвойсу) №90100542 від 12.09.2023, в якому вказано найменування, кількість і вартість товарів, загальна кількість товарів 6 одиниць товарів, загальна вага (нетто) товарів (6 одиниць) складає 6650,00 кг.

Відповідно до відомостей пакувального листа від 12.09.2023 (за заповнення якого країною-відправником декларант позивача взагалі не несе відповідальності), загальна кількість місць 6 одиниць товарів - « 9 місць», загальна вага 6 одиниць товарів: нетто -6650,00 кг, брутто (без ваги палет) 6726,00 кг, вага 1 палети 20 кг, кількість палет 8 шт., загальна вага брутто складає 6886,00 кг. включаючи вагу та кількість палет. Брутто це маса або вага виробу з тарою. Нетто це вага вантажу без тари, тобто чиста вага виробу.

В пакувальному листі від 12.09.2023 зазначена вага брутто (вага товару із упаковкою) та вага нетто (вага товару без упаковки), а в рахунку-фактурі (інвойсі) №90100542 від 12.09.2023 була зазначена інформація щодо вартості товару (нетто та брутто у доларах).

Тобто наочним є те, що загальна вага брутто 9 місць 6 товарів, передбачених в рахунку-фактурі (інвойсі) №90100542 від 12.09.2023, та відображена у пакувальному листі від 12.09.2023 і в експортних деклараціях країни відправлення, складає 6886,00 включаючи вагу та кількість палет і жодних розбіжностей відносно цього подані позивачем документи не містять.

Тому доводи відповідача стосовно недостовірності тих чи інших відомостей у вказаному документі судом відхиляються.

При цьому, у митній декларації №23UA01U5 від 18.09.2023 представником декларанта було вірно заявлено усі числові та вагові значення товарів, який надавався до митного оформлення.

Внесення відомостей до митної декларації країни відправлення є прерогативою експортера і позивач не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства Королівства Бельгії, та внесення до неї відповідної інформації (Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, Постанова від 14 січня 2020 року, справа № 813/1350/14).

У цьому контексті суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 825/271/16 2 зазначено, що «суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що митні декларації країни відправлення у відповідності до чинного МК України не входять до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а їх форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і їх формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача; крім того, всі копії митних декларацій країни відправлення, що подавались позивачем, містили відомості про номер контракту, на підставі якого поставлявся товар, номери партій та маркування товару, його вагу, номер замовлення і загальну вартість, що, в свою чергу, є основними реквізитами і даними, необхідними для перевірки заявленої експортером митної вартості. Відповідно, зважаючи на те, від 24.04.2023 відправлення відомості Митних деклараціях країни відправлення №23ВЕЕ163 в частині найменування Товарів, їх кількості, ваги, ціни та інших даних повністю відповідають іншим документам, поданим позивачем митному органу, а тому вищезазначені доводи відповідача ніяк не свідчать про непідтвердження позивачем числових значень митної вартості Товарів.

Водночас, зауваження та недоліки щодо відмінностей в номерах рахунків-фактур у поданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення, щодо відсутності відміток Замовника (позивача) у Заявці № 3824/2 від 17.04.2023 до договору на перевезення вантажу від 09.03.2021 № ПО90321/1 не є такими, що можуть мати значення для визначення складових митної вартості товару, оскільки в межах даних правовідносин оцінці та дослідженню підлягає вартість поставки товару на митну територію України. Зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі № 804/2584/16 зазначено, що нормами Митного кодексу України визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.»

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що експортна митна декларація не входить до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а її форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і її формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача, а тому аргументи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо аргументів відповідача про те, що «декларантом під час митного оформлення товарів не подавалось відповідачеві сертифікат якості, який повинен містити інформацію про виробника та країну походження товару» суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України визначає, які документи є такими, що підтверджують митну вартість товарів.

Серед перелічених у вказаній статті документів, не зазначено сертифіката якості, специфікації, як таких, які підтверджують митну вартість товарів, тому відсутність таких документів не впливає на правильність визначення митної вартості товарів.

Щодо аргументів відповідача про те, що «відповідно до вимог п. 10 зовнішньоекономічного контракту від 03.07.2023 №С03072023 Продавець несе витрати по митному оформленню та навантаженню товару на транспортний засіб у країні експорту, проте дані витрати не зазначені у рахунку-фактурі від 12.09.2023 №90100542» суд зазначає таке.

За умовами пункту 10 Договору умовами поставки (згідно з «Інкотермс-2020») є FCA Хайст оп ден Берг, Бельгія.

Суд звертає увагу, що в інвойсі (invoice) від 12.09.2023 № 90100542 вказані умови поставки товару Інкотермс: FCA Хайст оп ден Берг.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2020) - офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів. Посилання на Інкотермс у договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов`язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень.

Умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Від обраного місця залежить і розподіл між сторонами ризиків і витрат, оскільки саме в цей момент вони переходять від продавця до покупця.

Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця.

Відповідальність знімається з відправника вантажу в той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики щодо транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності та мита має здійснити та сплатити продавець, а витрати на імпортне оформлення залишаються на покупці. Ризики переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу у транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження транспорту перевізника.

Отже, оскільки відповідно до рахунку-фактуру від 12.09.2023 № 90100542 обов`язок щодо митного оформлення та навантаження товару на умовах FCA- Хайст оп ден Берг покладено на продавця, тому така складова митної вартості товару, як витрати по митному оформленню та навантаженню товару на транспортний засіб у країні експорту у даному випадку не потребує додаткового підтвердження.

Тому не було підстав зазначати витрати по митному оформленню та навантаженню товару на транспортний засіб у країні експорту у комерційному інвойсі, оскільки такі витрати за умовами контракту покладаються на продавця.

Суд вважає такі аргументи відповідача безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, уповноважений представник позивача надав усі зазначені підтверджуючі документи відповідачеві в повному обсязі, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

Щодо застосування резервного методу, слід зазначити таке.

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд встановив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100578/2 від 19.09.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA209230/2023/091621 від 29.08.2023, за якою товар №2 оформлявся за ціною 17,99 дол. США/кг, №23UA00U7 від 17.09.23, за якою товар №5 оформлявся за ціною 14,61 дол. США/кг та №UA209230/2023/091621 від 29.08.2023, за якою товар №6 оформлявся за ціною 25,58 дол. США/кг (ціна товару, вказана в графі 45 МД, вирахувана за курсом долара США (гр.23 МД) поділена на вагу товару, зазначеного в гр. 38 МД) за 6 (резервним) методом, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів, за таким товаром.

При цьому, коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Таким чином, лише посилання відповідача на митні декларації, за якими здійснювалось митне оформлення товару іншими особами за іншими партіями, не може слугувати достатньою підставою для застосування резервного методу.

Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи, відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

За наведених обставин, позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 Митного кодексу України подано всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей зазначених в частині третій статті 53 МК України і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав для витребування додаткових документів та прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15, від 14.04.2021 у справі № 820/4849/16, від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15

Суд враховує, що відповідно до норм чинного законодавства з питань митної справи митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим можуть бути витребувані лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а та від 18.11.2022 у справі № 818/902/17.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відтак зазначені митним органом у повідомленні та в рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття картки відмови і коригування митної вартості товару не можуть бути визнані судом об`єктивними, обґрунтованими і такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що при здійсненні ввезення товару на митну територію України, ТОВ «АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ» для підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого частиною другою статті 53 МК України, а тому використання відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару є неправомірним.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 у справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.

Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.

Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів митний орган повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованими та правомірними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії»[ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява N 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява N 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що "принцип юридичної визначеності" означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії". З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у Конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Наведене свідчить про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/100578/2 від 19.09.2023, а відтак про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування.

З огляду на похідний характер картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002384, така теж є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому, в силу положень ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

З огляду на все викладене вище та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат, слід зазначити таке.

Стаття 132 КАС України визначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані, зокрема, із залученням перекладачів.

Суд у цьому контексті зауважує, що згадані положення статті 132 КАС України не конкретизують та не містять вичерпного переліку форм, у яких перекладач може залучатись у процесі розгляду справи.

Суд акцентує увагу на тому, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що унеможливлює залучення перекладача у порядку статті 71 КАС України, на яку посилається представник відповідача.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частина друга згаданої статті визначає, що такі дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Частина перша статті 90 КАС України визначає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, відсутність перекладу документів на державну мову, якою провадиться судочинство, виключає можливість дослідження їх як доказів, надання їм оцінки, що у свою чергу впливає на законність та обґрунтованість прийняття рішення у справі. Суд, приймаючи рішення у справі, досліджував документи, складені іноземною мовою, та надавав їм оцінку як доказам у відповідності до правил доказування.

З огляду на такі міркування, суд висновує про відсутність перешкод для віднесення витрат на здійснення перекладу документів, до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підтвердження факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи (на залучення перекладача) представник позивача надав такі докази: копію договору на послуги з письмового перекладу №25 від 26.10.2023, укладеного між приватним підприємством «Ньюстрім-центр» (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро форвард України» (замовник); копію рахунку-фактури №00038/24 від 07.02.2024 на послуги письмового перекладу та належного засвідчення перекладу на суму 1238,00 грн; копію рахунку-фактури №00047/24 від 14.02.2024 на послуги письмового перекладу та належного засвідчення перекладу на суму 1238,00 грн; копію рахунку-фактури №00048/24 від 15.02.2024 на послуги письмового перекладу та належного засвідчення перекладу на суму 436,00грн; копію акта виконаних робіт від 07.02.2024 на суму 1238,00 грн; копію акта виконаних робіт від 14.02.2024 на суму 1238,00 грн; копію акта виконаних робіт від 15.02.2024 на суму 436,00 грн; копію платіжної інструкції №8448 від 08.02.2024 про оплату за послуги письмового перекладу та засвідчення згідно рахунку №38/24 від 07.02.2024 без ПДВ; копію платіжної інструкції №8485 від 14.02.2024 про оплату за послуги письмового перекладу та засвідчення згідно рахунку №47/24 від 14.02.2024 без ПДВ; копія платіжної інструкції №8488 від 15.02.2024 про оплату за послуги письмового перекладу та засвідчення згідно рахунку №48/24 від 15.02.2024 без ПДВ. Витрати понесені позивачем на здійснення перекладу та засвідчення документів становлять 2912,00 грн.

Таким чином, відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4844,80 грн. та витрати на здійснення перекладу документів у розмірі 2912,00 грн.

Керуючись статтями 72-79, 90, 132, 134, 139, 241-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/002384.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100578/2 від 19.09.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці () на користь товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (код ЄРДПОУ 39613589) судовий збір у розмірі 4844,80 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці () на користь товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (код ЄРДПОУ 39613589) витрати на здійснення перекладу документів у розмірі 2912,00 грн. (дві тисячі дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.