Справа № 461/1629/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/1629/24 пров. № А/857/16149/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

за участю секретаря судових засідань Нора А.Т.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року (головуючий суддя: Юрків О.Р., місце ухвалення - м. Львів, повний текст складено 19.06.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 , 26.02.2024 звернулася до суду з позовом, в якому просила зменшити стягнення в межах передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України за адміністративне правопорушення, яке накладено згідно постанови Львівської митниці від 13.02.2024 у справі про порушення митних правил № 1728/20900/23, зі штрафу 433688,98 на штраф в сумі 32512,14 грн.

Обґрунтовує позов тим, що оскаржуваною постановою її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 433688, 98 грн та стягнуто з неї на користь митниці 881,48 грн витрат за зберігання товару на складі митниці та постановлено повернути вилучений тимчасово товар. Позивачка вважає, що вказаною постановою на неї покладено штраф у завищеному розмірі, оскільки вартість товарів, що переміщувались через митний контроль фактично, згідно з фактурами, є меншою, а ніж вартість з якої митницею було визначено 30 % штрафу. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою в.о. начальника Львівської митниці Кузніка А.Ю. від 13.02.2024 у справі про порушення митних правил № 1728/20900/24, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного Кодексу України і накладено стягнення - штраф у розмірі 30% вартості товарів - 433688,98 грн, стягнуто на користь митниці 881,48 грн витрат за зберігання товару на складі митниці та постановлено повернути вилучений тимчасово товар.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з цієї постанови вбачається, що 14.12.2023 о 22 год. 37 хв. ОСОБА_1 поверталась з приватної поїздки в якості водія, обравши для слідування смугу спрощеного митного контролю позначену символами «зелений коридор», чим своїми діями заявила про відсутність в неї будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. В ході проведення візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра, що в ньому наявні предмети або товари, які обмежені або заборонені до ввезення громадянами на митну територію України, або в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України. Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду у багажному відділенні та у салоні автомобіля, було виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: телефони мобільні торгової марки XIAOMI, модель REDMI NOTE 12 Ice Blue 8GB RAM 256GB ROM, без ознак використання в упаковці виробника, країна виробник Китай - 99 шт.; телефони мобільні торгової марки XIAOMI, модель REDMI NOTE 12 Onyx Gray 8GB RAM 256GB ROM, без ознак використання в упаковці виробника, країна виробник Китай - 60 шт.; телефони мобільні торгової марки XIAOMI, модель REDMI NOTE 12 Sunrice Gold 8GB RAM 256GB ROM, без ознак використання в упаковці виробника, країна виробник Китай - 60 шт.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що в основу визначення розміру штрафних санкцій (433688,98 грн), відповідачем покладено висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Управління товарознавчої, інженерно-технічної та криміналістичної експертизи Держмитслужби від 29.12.2023 № -1089 (а. с. 98-102).

Порядок та підстави призначення експертиз в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України регулюється главою 50 Митного кодексу України (митні експертизи), яка передбачає, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

Як передбачено п. 17 ст. 356 Митного кодексу України про взяття проб (зразків) товарів складається акт за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, який в матеріалах справи відсутній.

Вимогами п. 20 ст. 356 Митного кодексу України передбачено мету проведення досліджень, які проводяться Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень, а саме встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митні органи можуть письмово, у тому числі з використанням засобів інформаційних технологій, затребувати з підприємств-виробників, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та громадян наявну у них техніко-технологічну документацію про склад, фізико-хімічні властивості товарів, інформацію про основні технологічні стадії їх виробництва та призначення.

Згідно з ч. 2. ст. 356 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що ключовим доказом для притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення митних правил був висновок СЛЕД Держмитслужби, оскільки саме на його підставі було встановлено розмір штрафу, накладеного на позивачку. Однак, на переконання позивачки, такий висновок експертизи не можна вважати допустимим та належним доказом, оскільки експертизу було проведено з порушенням процедури; фактурна вартість, вказана у висновку, визначена без врахування усіх обставин, та ґрунтується на невмотивованих відомостях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до висновку СЛЕД Держмитслужби від 29.12.2023 № -1089 при визначенні ринкової вартості об`єктів експертизи враховано наявне маркування на товарах, а також цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичних товарів, наявну в мережі Інтернет, що, у свою чергу, прямо суперечить вимогам ст. ст. 49, ч. 2 ст. 51, 356, 357, 368 Митного кодексу України, оскільки, вищевказані норми МК України передбачають визначення митної, а не ринкової вартості товарів.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є органом уповноваженим на встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митного контролю, але відповідачем не доведено, що Спеціалізована лабораторія уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил, що в подальшому є підставою для визначення розміру штрафу, який зараховується на рахунок відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно рішення Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил), умислу на його вчинення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 471 МК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що позивачка у позовних вимогах просила зменшити захід стягнення в межах передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України за адміністративне правопорушення, яке накладено згідно постанови Львівської митниці від 13.02.2024 у справі про порушення митних правил № 1728/20900/23, зі штрафу 433688,98 на штраф в сумі 32512,14 грн.

В апеляційній скарзі просила адміністративний позов задовольнити.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, статтею 286 КАС України, визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За приписами статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції при перегляді справи встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи та невідповідність висновків суду наявним доказам, зокрема те, що висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудований по суті на припущеннях та не містять доказів, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. А тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та скасувати постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил від 13.02.2024 № 1728/20900/23, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил за ч. 2 ст. 471 МК України, справу про адміністративне правопорушення - закрити.

З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, постанова від 13.02.2024 № 1728/20900/23 підлягає скасуванню, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 в сумі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року у справі № 461/1629/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил від 13.02.2024 № 1728/20900/23, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил за ч. 2 ст. 471 МК України, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1211 грн 20 коп (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 12.09.24