Справа № 420/13360/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13360/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року, прийняте у складі суду судді Катаєвої Е.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не включення винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 року № 67, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2018, 2020 роки, яка передбачена п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2018, 2020 роки, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67, з врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не включення винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік, яка передбачена п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2021 рік, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340, з врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022, 2023 роки, передбачена п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022, 2023 роки, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з врахуванням раніше виплачених сум.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані непогодженням ОСОБА_1 з діями ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2018, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування сум щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 за 2018, 2020 роки та наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340 за 2021 рік, а також додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, які він щомісячно отримував під час проходження служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки при прийнятті рішення по справі судом помилково застосовано пункт 6 розділу 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260 (далі Порядок № 260) в частині не включення винагород до розміру грошової допомоги для оздоровлення, як такий, що суперечить приписам ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На думку скаржника, положення Порядку № 260 протирічать положенням ч. 1. ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за якими передбачено, що грошова допомога на оздоровлення надається «у розмірі місячного грошового забезпечення». Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 року по справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року по справі № 160/1088/19). Таким чином, при вирішення даного спору застосуванню підлягають саме положення Закону, а не нижчого за юридичною силою акту Кабінету Міністрів України.

Апелянт зазначив про постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17 про відступлення від попереднього висновку щодо застосування приписів статті 9 та частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у якій Суд сформував висновки щодо складових грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії, тому ОСОБА_1 вважає, що щомісячна грошова винагорода, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 за 2018, 2020 роки та наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340 за 2021 рік, а також додаткова винагорода, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, мають бути включені до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються й інші виплати, адже ці виплати мають постійний характер і отримувалися ним щомісячно. Оскільки додаткова грошова винагорода при проходженні військової служби у ВЧ НОМЕР_1 мала щомісячний (систематичний) характер, тому відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.

Також апелянт вказує, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, що узгоджується з судовою практикою Верховного суду (справи № 200/193/23, 560/1216/23). Винагороди, передбачені наказами Міністерства оборони України від 10.02.2016 року № 67 та від 18.09.2020 року № 340 також входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, що узгоджується з судовою практикою Верховного суду (справи №820/3719/18, № 380/1169/20).

ВЧ НОМЕР_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 проходив військову службу у Міністерстві оборони України за контрактом від 12.06.2017 року, якого за посадою офіцер юридичної служби 28.08.2018 року зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.11.2023 № 476 ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас за п.п. «Г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, відповідно до п. 3 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.11.2023 року за № 344 ОСОБА_1 з 29.11.2023 року виключено зі списків особового складу військової частини та з 30.11.2023 року зі всіх видів забезпечення.

За час проходження військові служби у ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога для оздоровлення, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підставі відповідних наказів командира ВЧ НОМЕР_1 , а саме: за № 223 від 25.10.2018 року за 2018 рік, за № 57 від 21.03.2019 року за 2019 рік, за № 78 від 22.04.2020 року за 2020 рік, за № 304 від 19.11.2021 року за 2021 рік та за № 229 від 31.08.2022 року за 2022 рік.

Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , останній у жовтні 2023 року отримав грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік.

Суми допомоги на оздоровлення, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», обчислювалися ВЧ НОМЕР_1 виходячи із розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , без урахування сум щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 за 2018, 2020 роки та наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340 за 2021 рік, а також додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Не погоджуючись із розмірами нарахованих та виплачених йому сум по допомозі на оздоровлення за 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 роки та вважаючи, що має право на виплату такої допомоги, обчисленої з грошового забезпечення із включенням грошових винагород, що передбачені наказами Міністерства оборони України від 10.02.2016 року за № 67 та від 18.09.2020 року за № 340, а також додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за № 168, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260, передбачені наказами Міністерства оборони України від 10.02.2016 року за № 67 та від 18.09.2020 року за № 340 винагороди, а також додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за № 168, не враховуються при розрахунку грошової допомоги для оздоровлення.

Як встановлено колегією суддів, предметом спору у цій справі є обчислення розміру допомоги на оздоровлення за 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, без урахування суми щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказами Міністерства оборони України від 10.02.2016 року за № 67 та від 18.09.2020 року за № 340 та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за № 168.

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За умовами ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі постанова КМУ № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови КМУ № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони ( стаття 9 Закону № 2011-XII).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260 (Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Виплата грошової допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до розділу ХХІІІ Порядку № 260, згідно з пунктом 6 якого передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Наказом Міністерства оборони України № 67 від 10.02.2016 року затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Інструкція № 67), яка відповідно до п. 1 визначає порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції № 67 передбачено, що розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цієї Інструкції.

Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ Інструкції № 67).

В подальшому, Інструкція № 67 втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони за № 340 від 18.09.2020 року, а саме 18.09.2020 року Міністерством оборони України видано наказ № 340 «Питання реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №18», яким затверджено, зокрема, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок № 340).

Порядок № 340 визначає розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду (далі - винагорода).

Як встановлено пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 340, розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цього Порядку.

Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 340).

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, розмір винагороди, передбаченою Інструкцією № 67 Порядком № 340, визначався залежно від місць виконання завдань та не мала постійного характеру.

Крім цього, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, передбачена постановою КМУ № 168 додаткова винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників).

Вирішуючи питання чи ураховується передбачена Інструкцією № 67, Порядком № 340 винагорода та постановою КМУ № 168 щомісячна додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір допомоги на оздоровлення, колегія суддів виходить з таких підстав.

Приписи пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ вказує, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення.

Положення частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.

Такими нормативно-правовими актами є постанова КМУ № 704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок № 260.

Отже, за своєю правовою природою, щомісячна винагорода, запроваджена Інструкцією № 67 та Порядком № 340, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено за певних умов, а саме за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

До цього ж, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, за своєю правовою природою є також додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.

За правилами підпункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах (постанова від 08.08.2024 року по справі № 240/26703/23, постанова від 20.08.2024 року по справі № 420/693/23).

За такого правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що обчислюючи розмір допомоги на оздоровлення за 2018, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, без щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 за 2018, 2020 роки та наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року № 340 за 2021 рік, а також додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, Відповідач діяв правомірно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо застосовності правового підходу, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17, правовідносини в якій виникли з приводу обчислення розміру пенсії, оскільки сформовані у цій справі висновки стосуються пенсійного забезпечення, а отже, не є релевантним до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко