Справа № 548/1872/24
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 548/1872/24
Провадження №2-а/548/16/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №600 від 29.05.2024 року та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 600 від 29.05.2024 року його було притягнуто до відповідальності за вчинення порушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з`ясування обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та не підтвердженна відповідними доказами.

Тому позивач просить визнати постановупротиправною та скасувати.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 20.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін у справі за цим адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.08.2024 року відкладено судове засідання в зв`язку з неявкою представника відповідача.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився,подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

У судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 2 разине з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Тому з метою уникнення затягування розгляду справи неподання відповідачами відзивів на позов без поважних причин кваліфікується судом, як визнання позову та відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постанови№ 600 від 29.05.2024 року вбачається, що позивач

30 травня 2024 року після перевірки працівниками нацполіції по базі Інформаційного порталу Національної поліції, військовозобов`язаний був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При уточненні персональних і облікових даних було встановлено, що ОСОБА_1 своєчасно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, що є порушенням правил перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Правопорушення вчинене в особливий період, що передбачене ст. 210 ч.3 КУпАП.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України щодо принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, суть частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач- суб`єкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Однак, оскаржена постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки прийнята на підставі узагальнення та оцінки суб`єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідачем не надано суду документів, на підставі яких суб`єкт владних повноважень дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Отже, у справі відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів.

Крім того відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП постановою від 29.05.2024 року за ніби то вчинення порушення 30.05.2024 року, тобто за день до неіснуючого порушення, яке неможливо вчинити в майбутньому.

Крім того при складанні протоколу позивачу не було повідомлено, що саме ним порушено та які підстави його складання. Спірна постанова та попередньо складений протокол не були вручені позивачу, не було роз`яснено підстав щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач не був повідомлений про час та місце розгляду вказаного протоколу, на підставі якого винесено спірну постанову, а тому був позбавлений можливості надати свої пояснення, що мають важливе значення для розгляду справи.

Проте, складений відносно позивача протокол та постанова про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не відображено суть адміністративного правопорушення, зокрема не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 210 КУпАП.

Також, не зазначені обставини, які дозволяють дійти такого висновку, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом, оскільки він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Інші докази, які беззаперечно доводять винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відсутні.

Диспозиція ч. 3 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог іншого нормативно-правового акта.

В чому саме полягає порушення позивачем Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, з посиланням на відповідний пункт Порядку у постанові не зазначено.

Відповідно до пп. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУвід 30.12.2022№1487 (набрав чинності 05.01.2023 року), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

З урахуванням того, що обов`язок звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, був впроваджений з прийняттям вищевказаних «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме 05.01.2023 року, та до прийняття цих Правил у позивача, як військовозобов`язаного, був відсутній.

Таким чином, позивачем не порушено вимог пп.10 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», оскільки з моменту вступу в законну силу вищевказаних Правил, п`ятирічний строк, протягом якого позивач зобов`язаний здійснити звірку власних персональних даних з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, не минув, а отже у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП України.

Щодо обов`язку позивача відповідно до ч.10 ст.1 Закону України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу», чинної з 19.05.2024, уточнити свої персональні дані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, то станом на дату складання протоколу та ухвалення оскаржуваної постанови 29.05.2024 року, указаний термін не закінчився, що виключає наявність такого правопорушення у діях чи бездіяльності військовозобов`язаного.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП було доповнено ч.3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2024 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України оголошено провести загальну мобілізацію.

Згідно з пунктом 3 цього указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до Закону України від 03.03.2024 № 2105-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію", він набирає чинності і застосовується з дня фактичного початку воєнних дій у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 24 лютого 2022 року.

Продовження з 14 травня 2024 року строку проведення загальної мобілізації на 90 діб згідно Указу Президента України від 06.05.2024 №272/2024 не впливає на зміст та порядок дії указаної норми закону.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, станом на 29.05.2024 року відсутні будь-які підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому оскаржувану постанову відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України належить скасувати, а провадження по справі закрити.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративних справ належними доказами не підтверджено. Відтак, належного виконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогост.210 ч.3 КУпАПне доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем інспектором передчасно, без дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передувала б ухваленню постанови, тобто не у відповідності до вимог ст. ст. 279, 283 КУпАП.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив поновитистрок звернення до суду з даним адміністративним позовом, так як він пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

У ч. 1 ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що позивач не міг подати позовну заяву протягом 10 днів з дня ухвалення, оскільки дану постанову №600 від 29.05.2024 року він отримав лише 07.08.2024 року в Хорольському відділі державної виконавчої служби Лубенського району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де 06.08.2024 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання цієї постанови.

Вподальшому позивач направив позовну заяву протягом 10 днів з дня отримання постанови.

Враховуючи вищевказане, суд визнає поважними причини пропуску строку, наданого КАС України для подачі до суду позовної заяви, а тому відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою позивача поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, оскільки визнає причини його пропуску поважними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 251, 257, 258, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6,9, 20, 77, 78, 90, 209, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 , строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №600 від 29.05.2024 року та закриття провадження у справі, задоволити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 за №600 від 29.05.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17 000, 00 гривень, закривши провадження у даній адміністративній справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом 10 днів до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники процесу:

Позивач ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 12.09.2024 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна