Справа № 160/16109/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
21 червня 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Позов мотивований протиправністю постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 040957 від 29.05.2024 року, оскільки вона була винесена необґрунтовано та без врахування всіх обставин, які мають значення. Позивачем зауважено, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, а також оскаржуваній постанові 29.05.2024 року про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», не відповідають дійсності, оскільки водієм під час рейдової перевірки були пред`явлені документи, а саме, свідоцтва про допущення належних ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, але безпідставно не взяті до уваги представниками відповідача.
Також звернуто увагу на те, що у Порядку видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів дозволено оформлення свідоцтв не тільки власниками, а іншими уповноваженими особами, у зв`язку із чим, такою особою було визначено ТОВ «НАФТО-ТРЕЙД», яке за уповноваженням власника здійснювала оплату за видачу цих свідоцтв та подавало транспортні засоби для перевірки.
На думку позивача, чинне законодавство про автомобільний транспорт пов`язує отримання свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів з метою підтвердження того, що зазначений транспортний засіб відповідає вимогам Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), що зазначено у самих свідоцтвах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
24.07.2024 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що під час перевірки було виявлено порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний траснпорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутнє свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечними вантажів, оформлене на ОСОБА_1 , чим було порушено вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Зауважив, що під час проведення перевірки, було надано свідоцтво, яке оформлене на ТОВ «Нафто-Трейд», яке є попереднім власником транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 24.06.2023 власником є ОСОБА_1 .
Звернув увагу на те, що пунктом 15 розділу ІІ Порядку видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів № 656 визначено, що свідоцтво підлягає поверненню до СЦ, зокрема: у разі зміни власника транспортного засобу або перевізника. Таким чином, при зміні власника транспортного засобу свідоцтво підлягає поверненню до СЦ, а новий власник має отримати нове Свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів.
Отже, відповідач вважає, що позивач є автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та до позивача оскаржуваною постановою правомірно було застосовано адміністративно-господарський штраф.
На думку відповідача, доводи позовної заяви не підтверджують факту наявності порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 07.05.2024 року об 11 год. 15 хв. на 916 км+897 м. а/д М-30 Стрій-Умань-Дніпро-Ізварине, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 02 травня 2024 року № 000137, старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено акт № 039042 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого під час перевірки транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ НОМЕР_2 -цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , було виявлено порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт», оскільки перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих нормативно-правових актів України у сфері перевезення, а саме: відсутнє свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, оформлене на ОСОБА_1 , чим порушено вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» абзац 3 частина 1 відсутність на момент перевірки необхідних документів, передбачених ст. 48 цього Закону.
Пояснення водія про причини порушень: копію акту отримав.
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344, передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до положень статті 6 Закону №2344, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Підпунктами 2, 29 та 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розгляд справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пунктів 2,4, 12-16 Порядку №1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.
За приписами статті 34 Закону №2344, автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений статтею 48 Закону №2344.
Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Згідно із частиною другою статті 48 Закону №2344, визначено документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
Відповідно до визначення, наведеного в ст. 1 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06.04.2000 №1644-ІІІ:
- небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин;
- небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.
Статтею 8 Закону №1644-ІІІ визначені права та обов`язки перевізника у сфері перевезення небезпечних вантажів, відповідно до яких перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний, в тому числі у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу.
Статтею 19 Закону №1644-ІІІ встановлені вимоги до транспортних засобів, якими перевозяться небезпечні вантажі.
Так, транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідність зазначеним вимогам транспортних засобів, обладнання, підготовки водіїв перевіряється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України з видачею відповідних свідоцтв про допуск до перевезення.
Відповідно до ст.20 цього Закону №1644-ІІІ, встановлено, що перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.
При цьому, відповідно до ст.16 цього Закону, до компетенції Міністерства внутрішніх справ України у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить розроблення і затвердження за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
З огляду на положення Закону №1644-ІІІ, вказані Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів і Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, є складовою законодавства з питань перевезення небезпечних вантажів і, як в них зазначено, вимоги цих Правил та Порядку, є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від форм власності та фізичних осіб, які є учасниками дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
Підпунктом 3 пункту 9 розділу І Правил передбачено, що при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР, такі документи, зокрема, а саме:
- свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил (свідоцтво має бути стандартного формату А4 (210 х 297 мм), білого кольору з рожевою діагональною смужкою).
Власник транспортного засобу, перевізник або уповноважена ними особа має право вільного вибору СЦ для проведення перевірки відповідності конструкції транспортного засобу вимогам ДОПНВ та отримання/продовження Свідоцтва п.4 розділу ІІ Порядку №656.
Згідно з п.9 розділу ІІ наведеного Порядку №656, за результатами перевірки посадова особа СЦ видає/продовжує засвідчене підписом та печаткою СЦ Свідоцтво. Свідоцтво видається/продовжується власникові транспортного засобу, перевізнику або уповноваженій ними особі не пізніше п`яти робочих днів після реєстрації заяви у СЦ.
Свідоцтво підлягає поверненню до СЦ, зокрема, у разі зміни власника транспортного засобу або перевізника п.15 розділу ІІ згаданого Порядку №656.
Отже, із аналізу наведених вище приписів чинного законодавства у сфері автомобільного перевезення небезпечних вантажів слідує, що на автомобільного перевізника, а також водія, який здійснює такі перевезення, покладені обов`язки, зокрема, на перевізника - отримання відповідного свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу; на водія наявність при собі свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу та надання його до перевірки уповноваженим особам відповідача на момент її проведення на дорозі (рейдової перевірки).
При цьому, пунктом 15 розділу ІІ Порядку №656 передбачено, що відповідне згадане свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу підлягає поверненню до СЦ (сервісного центру МВС) у разі зміни, зокрема, перевізника.
Відповідно, із наведеного аналізу вказаного припису, можна дійти висновку, що використання свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу можливе лише перевізником (власником ТЗ, уповноваженою особою), якому таке свідоцтво видано.
З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 30.06.2023 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якої є: вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).
На підставі рішення Укртрансбезпеки від 19.07.2023 року № 485 ОСОБА_1 отримала ліцензію з дозволеним видом робіт: внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями; міжнародні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, що підтверджується відповідним витягом.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.06.2023 року, ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також власником спеціалізованого напівпричіпа Н/ПР-цистерна «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .
Водієм вищезазначених транспортних засобів працевлаштовано ОСОБА_2 , що підтверджується долученим до матеріалів справи повідомленням ФОП ОСОБА_1 про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 15.01.2024 року.
Також, з метою здійснення господарської діяльності автомобільного перевізника на вищевказані транспорті засоби - спеціалізований вантажний сідловий тягач «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп Н/ПР-цистерну «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , були оформлені свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів серії Н № 043540 та серії Н № 043538 відповідно, строком дії до 24.01.2025 року, копії яких долучені до матеріалів справи.
Так, як було зазначено позивачем у позові, під час проведення рейдової перевірки на дорозі 07.05.2024 водія транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ НОМЕР_2 -цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , останній надав для перевірки свідоцтва про допущення транспортних засобів - спеціалізованого вантажного сідлового тягача «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричіпа Н/ПР-цистерни «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , до перевезення визначених небезпечних вантажів серії Н № 043540 та серії Н № 043538 відповідно, строком дії до 24.01.2025 року.
Судом встановлено, що у графі 5 цих свідоцтв серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 у якості особи, на яку оформлені свідоцтва, зазначено перевізника ТОВ «НАФТО-ТРЕЙД», а не ФОП ОСОБА_1 , як власника транспортних засобів, що підтверджується змістом копій наведених свідоцтв.
Свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ НОМЕР_2 -цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виданого саме перевізнику (власнику ТЗ) ФОП ОСОБА_1 , ані до перевірки у момент її проведення 07.05.2024р. водієм вказаного ТЗ посадовим особам відповідача, ані до суду, позивачем не надано (такі докази в матеріалах справи відсутні).
Тобто, із аналізу наданих копій документів, слід дійти висновку, що як на момент проведення рейдової перевірки, так і під час розгляду даної справи, у ФОП ОСОБА_1 як у автомобільного перевізника свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ НОМЕР_2 -цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виданого саме перевізнику (є і власником цього ТЗ) ФОП ОСОБА_1 , було відсутнє.
Отже, суд зазначає, що використання позивачем під час автомобільного перевезення небезпечних вантажів свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із Н/ НОМЕР_2 -цистерною «SCHRADER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виданого перевізнику ТОВ «Нафто-Трейд» є таким, що суперечить вимогам п.15 розділу ІІ Порядку №656, оскільки таке свідоцтво у разі зміни перевізника повинно бути повернуто до сервісного центру МВС, відповідно, таке свідоцтво не підлягає використанню іншими перевізниками.
Інші аргументи позивача, викладені у позові, не спростовують факту виявленого порушення, що є предметом спору, а відповідно, не підлягають врахуванню судом при прийнятті судового рішення у справі.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону (зокрема, за відсутність свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів), - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх по
Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник