Справа № 160/6836/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/6836/24
(суддя Прудник С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №160/6836/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 березня 2024 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення від 05.05.2023 року № 0-0424.

Позовна заява фактично обґрунтована тим, що позивачу дійсно на праві власності належить житловий будинок загальною площею 86,70 кв. м., що використовується виключно для проживання сім`ї позивача, а тому, спірне податкове-рішення є безпідставним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 використовував житловий будинок у підприємницькій діяльності, оскільки згідно з наданою декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2022 рік загальна сума доходу позивача складає 776000 грн, отриманого від здійснення діяльності за КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, і насіння олійних культур».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував відсутність в матеріалах справи належних доказів того, що позивач використовує власний житловий будинок у підприємницькій діяльності та не врахував ту обставину, що цей житловий будинок використовується виключно для проживання сім`ї позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 86,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями про об`єкт нерухомого майна (а.с.48).

З 04.10.2004 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 22353839 від 07.11.2016 року.

В означеному Витязі зазначене наступне місце проживання позивача, як фізичної особи-підприємця, а саме: АДРЕСА_2 . Основним видом діяльності ОСОБА_1 є: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (а.с.6-7).

Відповідно пп.266.7.1 ст.266 ПКУ контролюючим органом сформовано податкове повідомлення-рішення за 2022 рік, а саме: податкове повідомлення-рішення від 05.05.2023 №0-0424 на суму 2817,75 грн (а.с.8).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного податкового повідомлення-рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

У відповідності до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з п.п. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до а) підп. 266.1.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення у зв`язку з наявністю, на думку контролюючого органу, у позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нараховано на житловий будинок загальною площею 86,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Тобто, об`єктом оподаткування є об`єкт саме житлової нерухомості.

Підпунктом 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Враховуючи те, що житловий будинок позивача становить 86,70 кв. м., колегія суддів вважає, що такий будинок підпадає під дію вищезазначеної норми, а тому у відповідача не було підстав для нарахування позивачу такого податку на цей житловий будинок.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач використовує зазначений житловий будинок у своїй господарській діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з інформацією наявною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 22353839 від 07.11.2016 року основним видом діяльності ОСОБА_1 є: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», при цьому місцем проживання позивача зазначено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач не зазначає яким чином позивач використовує житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у своїй господарській діяльності, зважаючи на те, що основним видом діяльності ОСОБА_1 є: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що в матеріалах справи наявні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, згідно з якими ОСОБА_1 є право користувачем сільськогосподарських земельних ділянок (а.с.13-19).

Враховуючи те, що житловий будинок позивача складає менше 120 кв. метрів та відповідачем не зазначено в чому полягає використання позивачем цього житлового будинку в його господарській діяльності з «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», як і не надано доказів цього, колегія суддів зробила висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення від 05.05.2023 року № 0-0424 та як наслідок наявності підстав для його скасування.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що факт перебування позивача на податковому обліку, як платника податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки не є безумовною обставиною для нарахування позивачу такого податку на житловий будинок загальною площею 86,70 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів зробила висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №160/6836/24 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.05.2023 року №0-0424 прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва