Справа № 420/9053/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9053/24

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

21 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 01.02.2024 року о/р НОМЕР_1 про відмову їй у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату їй пенсії із врахуванням для обчислення пенсії до стажу роботи період роботи з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року в Чаунському районному вузлі зв`язку у пільговому обчисленні в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та до стажу роботи період роботи з 03.11.1993 року по 31.12.1998 року в радгоспі ім. Леніна згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , починаючи з дати її призначення та з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком. При поданні заяви про призначення пенсії за віком з усіма необхідними документами вона подавала оригінал трудової книжки із вкладишем. 09.01.2024 року ОСОБА_1 через веб-портал звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії з більшого стажу на підставі архівних довідок від 29.05.2023 року № 02-01/П-245/1-244 та від 29.05.2023 року № 02-01/П-245/3-244 з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року та за записами трудової книжки період роботи з 03.11.1993 року по 31.12.1999 року частину роботи в радгоспі ім. Леніна, так як частина роботи з 01.01.1999 року по 08.01.2001 року зарахована до стажу роботи. Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 01.02.2024 року 01.02.2024 року прийнято рішення о/р НОМЕР_1 про відмову їй у перерахунку пенсії, з відмовою зарахувати трудовий стаж згідно трудової книжки, оскільки титульна сторінка заповнена з порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: наявне виправлення дати народження, яке не завірене печаткою та не зараховано період роботи згідно архівних довідок № 02-01/П-245/3-244 та № 02-01/П-245/1- 244 від 29.05.2023, виданих муніципальною казенною установою «Чаунський архів», оскільки довідки видані на території Російської Федерації без спеціального посвідчення (консульської легалізації, просталення апостиля тощо). При цьому, на переконання позивача, відповідач протиправно послався на позиції Міністерства соціальної підтримки політики України та Міністерства юстиції України, а не закон.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05.09.1983, оскільки титульна сторінка заповнена з порушеннями Інструкції, а саме: наявне виправлення дати народження, яке не завірене печаткою. До страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період роботи згідно архівних довідок №02-01/П-245/3-244 та №02-01/П-245/1-244 від 29.05.2023 виданих муніципальною казьоною установою Чаунський архів, оскільки довідки видані на території Російської Федерації без спеціального посвідчення. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення о/р 17 від 01.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у перерахунку пенсії від 01.02.2024 року о/р НОМЕР_1 про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 09.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням для обчислення пенсії до стажу роботи періоду роботи з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року в Чаунському районному вузлі зв`язку у пільговому обчисленні в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та періоду роботи з 03.11.1993 року по 31.12.1998 року в радгоспі ім. Леніна згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянти зазначили, що суд не звернув уваги, що згідно з метою належного забезпечення прав громадян на пенсійне забезпечення 13 березня 1992 року була прийнята Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення ухвалено рішення про вихід із зазначеної Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Окрім того, 11 червня 2022 року Російська Федерація вийшла з вказаної Угоди в односторонньому порядку.

При цьому, Законом України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року від 1 грудня 2022 року № 2783-ІХ зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та Протоколу до Конвенції у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь і прийнято рішення про вихід з Конвенції та Протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 13 Мінської Конвенції документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Таким чином, Мінська Конвенція скасовувала вимогу легалізації документів у відносинах між її учасниками. Проте, після виходу з Конвенції та Протоколу до Конвенції, офіційні документи, видані компетентними органам Російської Федерації та Республіки Білорусь, приймаються на території України виключно за умови їх легалізації.

Отже, апелянти наголосили, що до страхового стажу ОСОБА_1 правомірно не враховано період роботи згідно архівних довідок №02-01/П-245/3-244 та №02-01/П-245/1-244 від 29.05.2023, виданих муніципальною казьоною установою Чаунський архів, оскільки довідки видані на території Російської Федерації без спеціального посвідчення.

Крім того, ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 05.09.1983 на титульному аркуші наявне виправлення у даті народження, проте таке виправлення не здійснене з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1972, а саме - не засвідчене печаткою підприємства або відділу кадрів. Відтак, відомості з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.09.1983 не могли бути враховані при обчисленні страхового стажу Позивача.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.12.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою №100 від 31.01.2024 року про перерахунок пенсії у зв`язку із зміною страхового стажу набутого до 01.01.2004 року згідно Закону №1058.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ для розгляду заяви позивача, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.02.2024 року о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

До страхового стажу позивачки не зараховано:

- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05.09.1983 року, оскільки титульна сторінка заповнена з порушеннями Інструкції, а саме: наявне виправлення дати народження, яке не завірене печаткою;

- період роботи згідно архівних довідок №02-01/П-245/3-244 та №02-01/П-245/1-244 від 29.05.2023 року виданих муніципальною казьоною установою Чаунський архів, оскільки довідки видані на території Російської Федерації без спеціального посвідчення.

Вважаючи прийняте рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії протиправним, та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує право на отримання пенсії за віком у належному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивачки з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року в Чаунському районному вузлі зв`язку та з 03.11.1993 року по 31.12.1998 року в радгоспі ім. Леніна підтверджуються належними записами, наявними у трудовій книжці та архівними довідками, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідача щодо не включення вказаних періодів роботи до страхового стажу. Крім того, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з РФ та РБ діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не вирішувались вимоги про присудження виплати пенсій з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а відтак, підстави для звернення рішення суду до негайного виконання відсутні.

Судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою) 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений статтею 44 Закону № 1058-IV, згідно положень якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

За обставинами справи, позивач з 03 грудня 2023 року отримує пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

Як вбачається з розрахунку стажу позивача, за період з 17.10.1989 по 31.12.1998 року в неї відсутній страховий стаж (а.с.40).

09 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку пенсії з більшого стажу на підставі архівних довідок від 29.05.2023 №02-01/П-245/3-244 та №02-01/П-245/1-244 з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року та за записами трудової книжки період роботи з 03.11.1993 року по 31.12.1998 року частину роботи в радгоспі ім.Леніна.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.02.2024 року о/р НОМЕР_1 про пенсійне забезпеченню гр. ОСОБА_1 , позивачці відмовлено у перерахунку пенсії із більшого страхового стажу.

До страхового стажу позивачки не зараховано:

- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05.09.1983 року, оскільки титульна сторінка заповнена з порушеннями Інструкції, а саме: наявне виправлення дати народження, яке не завірене печаткою;

- період роботи згідно архівних довідок №02-01/П-245/3-244 та №02-01/П-245/1-244 від 29.05.2023 року виданих муніципальною казьоною установою Чаунський архів, оскільки довідки видані на території Російської Федерації без спеціального посвідчення.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05.09.1983 року, оскільки титульна сторінка заповнена з порушеннями Інструкції, а саме: наявне виправлення дати народження, яке не завірене печаткою, судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1972, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як зазначають апелянти, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 05.09.1983 на титульному аркуші наявне виправлення у даті народження, проте таке виправлення не здійснене з дотриманням вимог Інструкції, а саме - не засвідчене печаткою підприємства або відділу кадрів.

Разом з тим, як вбачається з копії трудової книжки позивача, зміна у даті народження ОСОБА_1 внесена на підставі паспорту серії НОМЕР_4 , виданим Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області 19 листопада 1998 року.

Тобто, станом на час внесення змін до трудової книжки позивача, що не могло відбутись раніше аніж виданий паспорт 19.11.1998 року, Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1972 втратила чинність на підставі Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Так, п.2.13 Інструкції № 58 встановлено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що зміна до дати народження позивача виконана на підставі паспорта, з посиланням на його серію і дату видачі, дата народження закреслена і записані вірні дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завірені підписом в.о. начальника управління персоналом.

Статтею 62 Закону № 1058-IV встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак, недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Незарахування спірних періодів роботи позивача до стажу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Колегія суддів вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні страхового стажу позивача.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування роботи позивача у радгоспі ім.Леніна у період з 03.11.1993 по 31.12.1998 до страхового стажу згідно поданої трудової книжки є безпідставним та вірно визнано судом першої інстанції протиправним.

Щодо періоду роботи позивача з 17.10.1989 року по 02.10.1993 року, позивач наполягає, що він повинен бути зарахований у пільговому обчисленні, як період роботи в районі прирівняному до районів Крайньої Півночі.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

За правилами пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно із статтю 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, то відповідними доказами може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Сторонам не заперечується, що місцевість, де працювала позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі.

З огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 590/871/17, від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 27 лютого 2022 року у справі № 560/755/19.

Разом з цим, такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.

Водночас у справі, яка розглядається спір виник щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі як до так і після 01.01.1991.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Такі висновки узгоджуються і з правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 676/7065/14-а, від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 14.03.2023 року у справі № 160/20914/21.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про врахування для обчислення пенсії до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.01.1991 року по 02.10.1993 року в Чаунському районному вузлі зв`язку у пільговому обчисленні.

В свою чергу, зазначений період згідно встановлених обставин справи, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, однак без пільгового обчислення.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зарахування для обчислення пенсії до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.01.1991 року по 02.10.1993 року в Чаунському районному вузлі зв`язку у пільговому обчисленні.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції, колегія суддів не надає оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 02 квітня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у перерахунку пенсії від 01.02.2024 року о/р НОМЕР_1 про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 09.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням для обчислення пенсії до стажу роботи періоду роботи з 17.10.1989 року по 31.12.1990 року в Чаунському районному вузлі зв`язку у пільговому обчисленні в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та періоду роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року в Чаунському районному вузлі зв`язку та в радгоспі ім. Леніна згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко