Справа № 380/5523/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 рокусправа № 380/5523/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві, щодо непроведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 за 2018 рік у кількості 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, за 2021 рік у кількості 04 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки, за 2022 рік у кількості 22 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової відпустки за вислугу років, в загальній кількості 44 доби;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2018 рік у кількості 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, за 2021 рік у кількості 04 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки, за 2022 рік у кількості 22 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової відпустки за вислугу років, в загальній кількості 44 доби.

Ухвалою суду від 16.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 03.04.2024 відмовлено в задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в період з 2014 року по 2023 рік проходила службу в органах Національно поліції. Наказом ГУ НП у м. Києві №1679 о/с від 28.09.2023 позивача звільнено зі служби. При звільнені позивачу нараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік. Однак не здійснено нарахування та виплати за невикористані дні щорічної чергової та додаткової відпусток за попередні роки.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що чинним на момент звільнення позивача законодавством передбачено, що поліцейським у рік звільнення, зокрема, за власним бажанням за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства на момент звільнення позивача, відповідач провів всі належні розрахунки. Крім того, відповідач вказав, що до дня звільнення зі служби в поліції позивач мала право на отримання грошової компенсації за частину відпусток, які невикористані під час служби, однак вказаним правом позивач не скористалася.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в період з 2014 року по 2023 рік проходила службу в органах Національної поліції.

Наказом начальника ГУ НП у м. Києві №1679 о/с від 28.09.2023 позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до змісту наказу невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік складає 26 діб. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 09 років 01 місяць 20 днів, вислуга років у календарному обчисленні - 09 років 01 місяць 20 днів, у пільговому обчисленні - немає.

З метою отримання інформації про кількість невикористаних днів щорічної чергової та додаткової відпусток та інформації про нараховану і виплачену компенсацію за 2018-2022 роки, позивач звернулася до відповідача із заявою від 27.02.2024.

Відповідач листом від 29.02.2024 повідомив позивача, що щорічна чергова оплачувана відпустка за 2020 рік використана у повному обсязі; за 2021 рік невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки складає 04 доби; за 2022 рік невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки складає 22 доби, додаткової - 03 доби; за 2023 рік невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки складає 23 доби, додаткової - 03 доби. Позивачу здійснена компенсація за 26 діб невикористаних відпусток за 2023 рік (рік звільнення). Компенсація за 2021 та 2022 роки не здійснювалася.

Окрім того, відповідач зазначив, що інформація за невикористані дні відпусток позивача за 2018 та 2019 року відсутні, оскільки позивач проходила службу у Львівському державному університеті внутрішніх справ ГУ НП у Львівській області.

З метою отримання інформації про кількість невикористаних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік, позивач звернулася до ГУ НП у Львівській області із заявою від 06.03.2024.

ГУ НП у Львівській області листом від 11.03.2024 повідомив позивача, що позивачу в період з 24.06.2018 по 31.08.2018 надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік тривалістю 15 діб.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільнені компенсації за невикористані дні відпусток за попередні роки протиправною, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Предметом спору у цій справі є право позивача на отримання грошової компенсації за частину відпусток, які невикористані під час проходження служби.

Вирішуючи спір, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною 1 статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з статтею 2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 60 Закону №580-VIII передбачено, що відносини, які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 8, 9 та 11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з частиною 10 статті 93 Закону №580-VIIІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзаців 7 та 8 пункту 8 розділу III Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин 2,3 статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі №360/1874/20.

При цьому, суд відхиляє покликання відповідача на правову позицію, сформовану Верховним Судом в постанові у справі №818/1276/17, відповідно до якої питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин без врахування загальних норм, визначених КЗпП України та Законом 504/96-ВР. Тому, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

У цьому контексті слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеній відповідачем поставі та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

З доказів у справі суд встанови, що позивач під час проходження служби в органах поліції з 2014 року по 2023 рік не використала:

- дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 15 діб;

- дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 04 доби;

- дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 22 доби;

- дні додаткової відпустки за вислугу років за 2022 рік у кількості 03 доби;

- дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік у кількості 23 доби;

- дні додаткової відпустки за вислугу років за 2023 рік у кількості 03 доби.

Водночас відповідач при звільненні здійснив нарахування та виплату компенсації за невикористані дні лише щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років за 2023 рік у загальній кількості 26 діб. Проте не здійснив нарахування та виплати компенсації невикористаних днів відпустки за 2018, 2021 та 2022 роки.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2018, 2021, 2022 роки у загальній кількості 44 доби.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

З позиції суду, належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018 рік у кількості 15 діб, за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 04 доби, за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за вислугу років за 2022 рік у кількості 25 діб, у загальній кількості 44 доби.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому, позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати між сторонами розподіляти не слід.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 15 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 04 доби, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 22 діб та додаткової відпустки за вислугу років за 2022 рік у кількості 03 доби, у загальній кількості 44 доби.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві (01601, вул. Володимирська, 15, м. Київ; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 15 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 04 доби, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 22 діб та додаткової відпустки за вислугу років за 2022 рік у кількості 03 доби, у загальній кількості 44 доби.

4. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович