Справа № 160/17272/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги в порядку та в розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2, 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок отримання хронічного захворювання під час проходження військової служби, та яке пов`язане із захистом Батьківщини і призвело до 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності, з огляду на положення із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", має право на виплату одноразової грошової допомоги в порядку, передбаченому статтями 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою суду від 08.12.2021 року поновлено пропущений строк звернення до суду з позовом та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
18.02.2022р. до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволені позову повністю. В обґрунтування правової позиції зазначає, що позивачці первино встановлено 20% втрати працездатності, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з 01.10.2019 року, а з лав Збройних Сил України її звільнено 18.04.2109 року, тобто після спливу 3-місячного строку з дня звільнення з військової служби.
Ухвалою суду від 13.09.2024р. поновлено провадження у справі.
Станом на 16.09.2024р. до суду не надходили інші письмові заяви по суті справи від сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Наказом командира Військовій частині НОМЕР_2 від 18.04.2019 року №119 солдата ОСОБА_3 , телефоніста лінійного наглядача відділення зв`язку групи матеріального забезпечення, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.04.2019 року №37-РС з військової служби у запас відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункту 2 підпункту «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), з 18 квітня 2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до виписки з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум №49 від 27.03.2020 року, затвердженого Міністром оборони України ОСОБА_2 , комісією розглянуті подані документи та комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Листом від 19.07.2021р. №2210 ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 про те, що первинно вона звернулася з пакетом документів на отримання одноразової грошової допомоги 25.02.2020 року (вхідний від 25.02.2020р. №74-з). Протоколом від 27.03.2020 року №49 (вхідний ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.04.2020 року №1256) комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум питання було розглянуто та прийняте рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Також в листі зазначено, що 29.07.2020 ОСОБА_3 повторно подала пакет документів (вхідний ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.07.2020р. №182-2) на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. За вихідним від 29.07.2020 року №2474 пакет документів надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, а також стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Суд зауважує, що відповідачем жодним чином не заперечується факт втрати позивачем професійної працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, Єдиною підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, за оскаржуваним рішенням, є те, що ступінь втрати працездатності внаслідок поранень було встановлено позивачу у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 року у справі №380/2772/21, встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
З огляду на таке, Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 року у справі № 380/2772/21 дійшов висновку про те, що за об`єктивної відсутності у особи можливості для отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, ця особа не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд не відбувся у межах 3-місячного строку.
Таким чином, в даному випадку у відповідача, як суб`єкта владних повноважень виникає обов`язок з`ясування наявності чи відсутності поважних причин пропуску законодавчо встановленого строку, з метою усунення непропорційного і неправомірного обмеженням прав особи, а також неправомірного втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та прийняття рішення, вчинення дії обґрунтовано, що є одночасно і орієнтирами при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури, та із рахуванням як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, пропонувалося позивачу надати на розгляд комісії відомості щодо наявності або відсутності у позивача поважних причин для пропуску встановлено тримісячного строку, внаслідок чого спірне рішення, у зв`язку з чим рішення відповідача, яке викладене у витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №49 від 27.03.2020 року, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги в порядку та в розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2, 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, суд зазначає наступне.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву на отримання одноразової грошової допомоги від 25.02.2020р. (вх. від 25.02.2000р. №74-3) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги солдату в запасі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке викладене у протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №49 від 27.03.2020 року.
Зобов`язати Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги від 25.02.2020р. (вх. від 25.02.2000р. №74-3) урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко