Справа № 160/17075/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у відмові зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати первинного призначення пенсії з 08.05.2014 року, із зарахуванням до стажу за Списком № 1 у подвійному розмірі періодів навчання з 01.09.1979 року по 03.05.1982 року, з 31.07.1982 року по 27.06.1983 року, проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.11.1983 року по 20.11.1985 року, а також періоди роботи з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком, починаючи з 08.05.2024 року, ОСОБА_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2021-2023 роки, в розмірі 13 559,41 грн.; із зарахуванням до стажу за Списком № 1 у подвійному розмірі періодів навчання з 01.09.1979 року по 03.05.1982 року, з 31.07.1982 року по 27.06.1983 року, проходження служби в Радянській Армії з 05.11.1983 року по 20.11.1985 року, а також періоди роботи з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 17.07.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду письмовий відзив на адміністративний позов не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з довідкою начальника відділу управління персоналом Аліни Шевченко від 02.09.2024 року №273 суддя ОСОБА_2 в період з 05.08.2024 року по 09.08.2024 року, з 12.08.2024 року по 16.08.2024 року, з 19.08.2024 року по 23.08.2024 року та з 26.08.2024 року по 08.09.2024 року перебувала у щорічній відпустці.
У зв`язку з перебуванням судді Серьогіної О.В. у відпустці, рішення суду ухвалене в перший робочий день судді 09.09.2024 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08.05.2014 року (далі - Закон № 1058), яка була обчислена відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.
Досягнувши 60-річного віку, 08.05.2024 року позивач звернувся (через ВЕБ-портал електронних послуг) до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.
Також згідно розрахунку стажу певні періоди роботи позивача зараховані до страхового стажу, однак не зараховані в стаж роботи за Списком № 1 у зв`язку з перервами в атестації робочого місця (з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові зробити перерахунок пенсії за віком, звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058).
Згідно частини першої статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Щодо позовних вимог в частині призначення пенсії за віком починаючи з 08.05.2024 року, ОСОБА_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2021-2023 роки, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Відповідно до частини третьої 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, вказаною нормою встановлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 08.05.2014 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, обчислену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ототожнив пенсію, призначену позивачу за Законом №1788, з пенсією за віком відповідно до положень Закону №1058.
Проте, суд звертає увагу, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію на пільгових умовах, а призначення та обчислення пенсії проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, право позивача на пенсію визначено відповідно до статті 13 Закону №1788 (пенсія за віком на пільгових умовах) та призначено пенсію і обраховано її розмір відповідно до Закону №1058.
Позивач 08.05.2024 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки, тобто за Законом №1058.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058 передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.
Суд вважає за необхідне зазначити, що фактично позивач просить призначити йому пенсію того ж виду (за віком), яка вже була призначена та неодноразово перерахована.
Оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка вже була призначена йому у 2014 році, такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень одного й того ж Закону №1058 та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.
Аналогічні правові висновки наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.05.2021 року у справі №185/1473/17, від 15.05.2020 року у справі №334/13/16-а, від 27.03.2020 року у справі №335/8983/17, від 10.04.2019 року у справі №336/372/16-а.
Посилання позивача в адміністративному позові на постанови Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №336/7438/16-а, від 23.10.2020 року у справі №528/196/17, від 13.02.2019 року у справі №334/917/17, суд вважає безпідставним, з огляду на таке.
В наведених справах позивачам було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У подальшому, позивачів переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У цих справах суд дійшов висновку про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії у межах одного закону, а тому при обчисленні пенсії необхідно застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.
Разом з тим, відповідно до проведеного аналізу наведених вище справ встановлено, що вказані обставини не стосуються позивача, бо вказані у справах пенсії призначались різними законодавчими актами, які за своїм змістом мають різні підстави та порядок призначення пенсій.
Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію за віком починаючи з 08.05.2024 року, ОСОБА_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2021-2023 роки задоволенню не підлягають, оскільки позивачу вже було призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058, але призначено на пільгових умовах.
Щодо позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу роботи по Списку №1 певних періодів навчання, служби та роботи суд зазначає наступне.
Згідно розрахунку стажу певні періоди роботи позивача зараховані до страхового стажу, однак не зараховані в стаж роботи за Списком № 1 у зв`язку з перервами в атестації робочого місця (з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року).
Частиною 1 статті 114 Закону № 1058-ІV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно змісту абзацу першого пункту першого частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим пункту першого частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058: чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі по тексту - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Аналіз пункту 3 Порядку № 383 свідчить про те, що до 21.08.1992 року підтвердження пільгового стажу за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці не здійснювалось, тому відповідач безпідставно не зарахував позивачу період роботи з 11.02.1992 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу з підстав відсутності наказу про проведення атестації.
Також слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року №41.
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.
Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 Порядку №383 йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №383 проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу.
Відповідно до довідки про страховий стаж, до страхового стажу Позивача зараховано час навчання з 01.09.1979 року по 03.05.1982 року, з 31.07.1982 року по 27.06.1983 року в Інгулецькому гірничорудному технікумі.
Разом з тим, відповідно до записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 04.05.1982 року з 04.05.1982 року по 30.07.1982 року останній працював на руднику помічником машиніста екскаватора в кар`єрі, робота за Списком № 1 (записи № 1, 2); з 30.08.1983 року по 27.10.1983 року позивач працював на руднику слюсарем з ремонту гірського обладнання в кар`єрі, робота за Списком № 1 (записи № 5, 6); 05.11.1983 року по 20.11.1985 року позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (запис № 7).
Відповідно до ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до абз.2 п.1 ст.8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до вимог п. д ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст.38 Закону України Про професійно-технічну освіту, час навчання у професійно- технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі, в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Варто зауважити, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів навчання з 01.09.1979 року по 03.05.1982 року, з 31.07.1982 року по 27.06.1983 року, проходження служби в Радянській Армії з 05.11.1983 року по 20.11.1985 року, а також періоди роботи з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року.
Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, відповідача слід зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди навчання з 01.09.1979 року по 03.05.1982 року, з 31.07.1982 року по 27.06.1983 року, проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.11.1983 року по 20.11.1985 року, а також періоди роботи з 27.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 10.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 15.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 28.11.2012 року по 31.12.2012 року, з 21.11.2013 року по 31.12.2013 року, з 20.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року, з 07.12.2017 року по 31.12.2017 року, з 28.03.2018 року 31.03.2018 року, з 25.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 24.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 24.03.2020 року по 31.03.2020 року, з 21.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 18.11.2021 року по 31.12.2021 року, з 06.03.2022 року по 31.03.2022 року та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), починаючи з дати первинного призначення пенсії з 08.05.2014 року.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1211,20 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 605,60 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна