Справа № 440/8215/24
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/8215/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради в якому просить:

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо припинення ОСОБА_1 та дітям, - сину ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради поновити ОСОБА_1 та дітям - сину ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024.

В обгрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправність дій Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо припинення ОСОБА_1 та дітям, - сину ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024, за відсутності правових підстав для припинення таких виплат.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

31.07.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради на позов. У відзиві відповідач зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача щодо виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам 31.05.2024 було прийнято рішення -2024-1 про відмову у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання гр. ОСОБА_1 оскільки її чоловік, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має у власності житловий будинок, який розташований на території не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (а.с. 23-28).

14.08.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшли пояснення позивача, в яких зазначено, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловік позивача має у власності житловий будинок загальною площею 56.8 кв.м. При цьому відповідач при розрахунку площі на одного члена сім`ї брав в розрахунок саме загальну площу будинку. ане житлову. Щодо житлової площі, то вона становить 25.9 кв.м., тобто 6,47 кв.м. на одного члена сім`ї (а.с. 54-55).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 (а.с. 13).

Місце проживання позивача з 03.12.1999 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_1 перебуває на обліку разом з дітьми синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб з 14.04.2022 року за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.04.2022 №1601-, від 14.04.2022 №1601- та віл 10.10.2023 №1601- (а.с. 11-12).

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" ОСОБА_1 отримувала грошову допомогу на проживання з березня 2022 року по жовтень 2023 року в сумі 5000.00 грн, щомісячно, з яких: ОСОБА_1 - 2000,00 грн, та син ОСОБА_2 3000,00 грн (а.с. 28-35).

З листопада 2023 року по лютий 2024 року в сумі 8000,00 грн, щомісячно з яких: ОСОБА_1 - 2000,00 грн. , син ОСОБА_2 - 3000,00 грн та син ОСОБА_3 - 3000,00 грн (а.с. 36-40).

26.03.2024 ОСОБА_1 подала повторну заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний період виплати (а.с. 41-42).

31.05.2024 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради прийнято рішення № -2024-1, яким ОСОБА_1 відмовлено в отриманні грошової з тих підстав, що особа має у власності житлове приміщення (або частину), що розташоване на територіях, не включених до переліку територій затверджених наказом № 309 від 22.12.2022 (а.с. 44).

Як зазначив відповідач у відзиві на позов приймаючи рішення № -2024-1 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради виходило з того, що до складу сім`ї гр. ОСОБА_1 включається: чоловік ОСОБА_4 , син - ОСОБА_2 , та син ОСОБА_3 під час визначення права на призначення грошової допомоги гр. ОСОБА_1 .

Управлінням виявлено факт, що за інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр) чоловік гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Тип об`єкта: житловий будинок, з господарськими будівлями, об`єм житлової нерухомості - ТАК. Загальна площа - 56,8 (кв.м), житлова площа 25,9 (кв.м.).

Згідно Реєстру чоловік гр. ОСОБА_1 є власником цілої частини будинку Інші члени сім`ї відсутні (не зазначені) у Реєстрі.

Відповідно підпункту 5 пункту 7-1 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 № 332 допомога не призначається/не виплачується на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, якщо протягом трьох місяців перед зверненням або піл час її отримання особа з числа членів сім`ї на 1 число місяця, з якої о призначається допомога або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. При цьому не враховуються житлові приміщення, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування (а в разі його відсутності обласною державною (військовою) адміністрацією), внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13.65 кв. м. на одного члена сім`ї).

Позивач, вважаючи протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024, звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У силу абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону №1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі - Постанова №505).

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою був затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332), Постанова №505 втратила чинність.

Пунктами 2, 3 Порядку №332 (в первісній редакції) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" пункт 3 Порядку №332 було доповнено абзацами такого змісту:

"Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій".

Відповідно до підпункту 5 пункту 7-1 Порядку №332 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особа з числа членів сім`ї на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. При цьому не враховуються житлові приміщення, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування (а в разі його відсутності обласною державною (військовою) адміністрацією), або інформацією (за технічної можливості), внесеною до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлове приміщення/частини житлового приміщення, придбані за кошти, отримані на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений особою з числа членів сім`ї, становив менш як 100 тис. гривень.

Предметом цього спору є правовідносини щодо правомірності припинення виплати позивачу з 01.03.2024 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Відповідач правомірність своїх дій мотивував посиланням на те, що внаслідок верифікації, проведеної за допомогою програмного комплексу ЄІССС, встановлено, що до складу сім`ї гр. ОСОБА_1 включається: чоловік ОСОБА_4 , син - ОСОБА_2 , та син ОСОБА_3 під час визначення права на призначення грошової допомоги гр. ОСОБА_1 . Управлінням виявлено факт, що за інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр) чоловік гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Тип об`єкта: житловий будинок, з господарськими будівлями, об`єм житлової нерухомості - ТАК. Загальна площа - 56,8 (кв.м), житлова площа 25,9 (кв.м.). Згідно Реєстру чоловік гр. ОСОБА_1 є власником цілої частини будинку Інші члени сім`ї відсутні (не зазначені) у Реєстрі.

Таким чином, відповідач вважав, що ОСОБА_1 з 01.03.2024 не має права на отримання допомоги на проживання відповідно до Порядку №322, оскільки в її чоловіка перебуває житловий будинок, розташований на територіях, на яких не ведуться бойові дії ( АДРЕСА_3 ).

Позивач не заперечує факт наявності житлового будинку, а також те, що зазначений населений пункт не відноситься до районів ведення бойових дій та/або окупованих територій.

Натомість позивач зауважив, що житлова площа будинку складає 25,9 м.кв., а в будинку фактично проживають чотири особи, які є сім`єю, - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Оцінюючи доводи учасників справи, суд виходить з таких міркувань.

Зі змісту вищенаведеного припису підпункту 5 пункту 7-1 Порядку №332 слід дійти висновку, що з 01.03.2024 права на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не мають особи, якщо член сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення яких перебуває житлове приміщення/частина житлового приміщення, площею понад 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї.

У силу статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд враховує, що до членів сім`ї ОСОБА_1 , належать - її чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 ..

Згідно зі статтею 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Тож на чотирьох осіб норма житлової площі складає 54,60 кв.м., тоді як житлова площа будинку який належить чоловіку ОСОБА_1 становить 25,9 кв.м. (а.с. 19).

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про безпідставність припинення виплати позивачу з 01.04.2023 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач у ході розгляду справи не довів правомірності припинення виплати позивачу допомоги на проживання.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати Рішення Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради № -2024-1 від 31.05.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи та зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради поновити ОСОБА_1 та дітям - сину ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради (, вул. Тролейбусна, 13, м. Полтава) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати Рішення Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради № -2024-1 від 31.05.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради поновити ОСОБА_1 та дітям - сину ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко