Справа № 520/534/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 р. Справа № 520/534/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 29.05.24 по справі № 520/534/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області (), що полягає в нездійсненні лізингових платежів за договором про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543 у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 90346,62 грн як відшкодування завданих збитків та грошові кошти у сумі 25872,33 грн як інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року по 16 грудня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 2235,79 грн, як відшкодування суми сплаченого судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягає в нездійсненні лізингових платежів за договором про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543 у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію частини лізингових платежів за договором від 03.09.2019 №ДК201900543 у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року у сумі 90346 (дев`яносто тисяч триста сорок шість) гривень 62 копійки. Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Головне управління Національної поліції в Харківській області не погодившись з рішенням суду , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постановою, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач наголошує, що відповідно до п. 26 Порядку №1201 та п. 7.1 Договору №ДК 201900543 у разі звільнення лізингоодержувача зі служби Договір про компенсацію частини лізингових платежів припиняє свою дію. Зазначає, що в період після звільнення позивача зі служби та припинення дії Договору № ДК201900543 від 03.09.2019 до укладання позивачем нового Договору про компенсацію частини лізингових платежів №ДК202100067 від 29.09.2021, після поновлення його на службі, між ОСОБА_1 та ГУНП в Харківській області не було договірних зобов`язань.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування посилається на Порядок забезпечення Державною іпотечною установою поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту житлом на умовах фінансового лізингу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1201, КАС України, статтю 611 ЦК України та зазначає, що скасоване рішення чи індивідуальний акт (наказ від 04.03.2021 № 165 о/с) не створює жодних юридичних наслідків окрім його недійсності. Відтак припинення Договору від 03.09.2019 № ДК201900543 на підставі підпункту 1 пункту 26 Порядку № 1201 не могло відбутися, а вказаний договір не міг бути припиненим, тому не могли бути застосовані будь-які юридичні наслідки. В зв`язку з цим і договір про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 № ДК201900543 повинен був діяти далі, а Головне управління Національної поліції в Харківській області повинно було відшкодувати збитки у вигляді сплачених платежів Державній іпотечні установі у сумі 90 346 грн. 62 коп. Просить апеляційну скаргу ГУНП в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 у справі № 520/534/23 без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т. ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області. Станом на листопад 2022 року проходить службу на посаді начальника Куп`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою в особі заступника голови правління ОСОБА_2 03 вересня 2019 року укладено Договір фінансового лізингу №ФЛ201900475 (далі - Договір №ФЛ201900475), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстровано в реєстрі за №2836.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 в строкове платне володіння та користування, а після повного виконання умов договору та сплати всіх лізингових платежів - у власність, передано об`єкт житлової нерухомості - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

За умовами Договору фінансового лізингу позивач зобов`язався щомісячно сплачувати лізингові платежі, до яких включено відшкодування вартості предмету лізингу та винагороду за отриманий у фінансовий лізинг предмету лізингу.

Пунктом 2.2 Договору №ФЛ201900475 передбачено, що позивач може одержувати компенсацію частини лізингових платежів за рахунок коштів Державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством, яка надається йому відповідно до чинного законодавства.

На підставі зазначеного договору 03.09.2019 року між ОСОБА_1 , Державною іпотечною установою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області укладено Договір про компенсацію частини лізингових платежів №ДК201900543 (далі за текстом - Договір №ДК201900543), яким визначено умови виплати зазначеної компенсації, періодичність платежів та їх розмір.

Згідно вказаного договору ГУНП в Харківській області, яке виступає Органом забезпечення житлом, здійснює компенсацію частини лізингових платежів за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством, шляхом їх перерахування на поточний рахунок Державної іпотечної установи.

Житлом, за яке здійснюється вказана компенсація, визначено трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Порядку №1201 та пункту 1.8 Договору про компенсацію частини лізингових платежів №ДК201900543 Орган забезпечення житлом зобов`язується щомісячно компенсувати частину лізингових платежів у розмірі 40% від щомісячної суми, яка відшкодовує частину вартості житла, наданого мені в строкове платне володіння та користування.

Сторонами Договору про №ДК201900543 погоджено плановий графік платежів, який є Додатком № 1 до нього.

З дня підписання як Договору фінансового лізингу, так і Договору про компенсацію частини лізингових платежів, їх сторонами своєчасно та в повному обсязі виконувались взяті на себе зобов`язання.

В березні 2021 року за результатами проведеного службового розслідування та складеного за його результатами висновку від 01 березня 2021 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01 березня 2021 року №153 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04 березня 2021 року №165 о/с його було звільнено зі служби в поліції. В зв`язку із звільненням позивача із служби в поліції Головне управління Національної поліції в Харківській області перестало щомісячно компенсувати на рахунок Державної іпотечної установи лізингові платежі у розмірі 40 відсотків щомісячної суми від вартості житла.

Також, відповідач листом від 11.03.2021 №518/119-31/02-2021 повідомило Державну іпотечну установу про розірвання договору про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543.

В подальшому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №520/6424/21 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області в частині накладення дисциплінарного стягнення на полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Немишлянського відділу поліції ВП ГУНП в Харківській області, №153 від 01.03.2021 та наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 165 о/с від 04.03.2021 в частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Немишлянського відділу поліції ВП ГУНП в Харківській області, з 04.03.2021, поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді начальника відділу №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області з 04.03.2021.

Рішення суду набрало законної сили 27.07.2022 року.

Позивач в позовній заяві зазначає, що в період квітень-серпень 2021 самостійно здійснював передбачені за укладеним Договором платежі в повному обсязі без компенсації з боку відповідача як Органу забезпечення житлом. Також, внаслідок розірвання договору про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543, позивач змушений був, на виконання п.2.3.2 договору фінансового лізингу №ФЛ201900475, сплатити винагороду за отримане у фінансовий лізинг житло підвищену ставку 15,3% річних замість 3,8%.

Так, за квітень 2021 року позивачем сплачено суму 23050,49 грн, з яких сума винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло - 14623,75 грн (за ставкою 15,3%) та відшкодування частини вартості житла - 8426,74 грн, замість платного платежу 5056,05 грн. Зайво сплачено - 17994,44 грн.

За травень 2021 року позивачем сплачено суму 23428,45 грн, з яких сума винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло - 15001,71 грн (за ставкою 15,3%) та відшкодування частини вартості житла - 8426,74 грн, замість платного платежу 5056,05 грн. Зайво сплачено - 18372,40 грн.

За червень 2021 року позивачем сплачено суму 22838,55 грн, з яких сума винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло - 14411,81 грн (за ставкою 15,3%) та відшкодування частини вартості житла - 8426,74 грн, замість платного платежу 5056,05 грн. Зайво сплачено - 17782,50 грн.

За липень 2021 року позивачем сплачено суму 23209,44 грн, з яких сума винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло - 14782,70 грн (за ставкою 15,3%) та відшкодування частини вартості житла - 8426,74 грн, замість платного платежу 5056,05 грн. Зайво сплачено - 18153,39 грн.

За серпень 2021 року позивачем сплачено суму 23099,94 грн, з яких сума винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло - 14673,20 грн (за ставкою 15,3%) та відшкодування частини вартості житла - 8426,74 грн, замість платного платежу 5056,05 грн. Зайво сплачено - 18043,89 грн.

Таким чином, загальна сума завданих відповідачем збитків неправомірним звільненням, на думку позивача, складає 90346,62 грн

З метою повернення вказаної суми, позивач звернувся із відповідною заявою до керівництва ГУНП в Харківській області.

Листом від 06.12.2022 №87зі/119/29/05-2022 надана відповідь, в якій зазначено, що у зв`язку зі звільненням зі служби ОСОБА_3 , на підставі пункту 26 Порядку №1201 та п.7.1 Договору про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543, договір про компенсацію частини лізингових платежів припиняє свою дію. Також повідомлено, що листом від 11.03.2021 №518/119-31/02-2021 ГУНП в Харківській області повідомило Державну іпотечну установу про розірвання Договору про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543, у зв`язку з чим подальші лізингові платежі в погашення вартості житла ОСОБА_4 як лізиногоодержувачем були сплачені виключно на умовах договору фінансового лізингу, укладеного між ним та Державною іпотечною установою.

Після поновлення ОСОБА_3 , наказом Головного правління Національної поліції в Харківській області від 03.09.2021 №514 о/с на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 у справі №520/6424/21, на посаді начальника відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області повідомлено Державну іпотечну установу про укладення договору про компенсацію частини лізингових платежів між ГУНП в Харківській області, Державною іпотечною установою та заявником (лист від 08.09.2021 №1946/119/02/31-2020). Після чого укладено новий договір про компенсацію частини лізингових платежів від 29.09.2021 №ДК202100067.

Тобто, зі змісту наданої відповіді ОСОБА_1 та відзиву представника відповідача слід розуміти, що з моменту звільнення зі служби в поліції (з 04.03.2021) до моменту поновлення позивача на посаді та укладення нового договору про компенсацію частини лізингових платежів (03.09.2021) між ним та ГУНП в Харківській області не було договірних зобов`язань, а повернути сплачені ним кошти за отримання житла у фінансовий лізинг не є можливим.

Вважаючи вказані доводи Головного управління Національної поліції в Харківській області неправомірними та такими, що не відповідають вимогам закону, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що механізм забезпечення поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань житлом на умовах фінансового лізингу та компенсації частини лізингових платежів за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством визначається Порядком забезпечення Державною іпотечною установою поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту житлом на умовах фінансового лізингу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1201.Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №520/6424/21 поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді начальника відділу №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області з 04.03.2021.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 96 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські забезпечуються житлом на підставах і в порядку, визначених житловим законодавством.

Порядок забезпечення Державною іпотечною установою поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту житлом на умовах фінансового лізингу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1201 визначає механізм забезпечення поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань житлом на умовах фінансового лізингу та компенсації частини лізингових платежів за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до п. 3 Порядку №1201 поліцейський або особа рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту має право на забезпечення житлом на умовах фінансового лізингу в разі: наявності вислуги не менше ніж два роки, крім осіб, які мають статус учасника бойових дій; якщо до досягнення граничного віку перебування на службі залишилося не менше ніж п`ять років.

Згідно до пункту 4 зазначеного Порядку №1201, договори фінансового лізингу та про компенсацію частини лізингових платежів укладаються на строк до дати досягнення лізингоодержувачем граничного віку перебування на службі. Строк дії таких договорів не повинен:- бути менше ніж п`ять років та не може перевищувати 20 років.

Відповідно до пунктів 18-21 Порядку №1201, лізингові платежі включають: 1) суму, яка відшкодовує частину вартості житла; 2) суму винагороди лізингодавцю за отримане в лізинг житло за фіксованою відсотковою ставкою, розмір якої визначається з урахуванням вартості залучених (запозичених) фінансових ресурсів, але не більше ставки рефінансування, установленої для лізингодавця.

Розмір лізингових платежів, які сплачуються лізингоодержувачем, зменшується на суму компенсації частини лізингових платежів, яку перераховує на рахунок лізингодавця орган забезпечення житлом.

Сума компенсації частини лізингових платежів включає частину суми, яка відшкодовує частину вартості житла, та в повному обсязі суму винагороди лізингодавцю.

Розмір частини суми, яка відшкодовує частину вартості житла, визначається з урахуванням стажу служби лізингоодержувача:

- від 5 до 10 років вислуги - 10 відсотків щомісячної суми, яка відшкодовує частину вартості житла;

- від 10 до 15 років вислуги - 20 відсотків щомісячної суми, яка відшкодовує частину вартості житла;

- від 15 і більше років вислуги - 30 відсотків щомісячної суми, яка відшкодовує частину вартості житла.

Розмір частини щомісячної суми, яка відшкодовує частину вартості житла, збільшується на:

5 відсотків на кожну дитину віком до 18 років, яка проживає разом із лізингоодержувачем, але не більш як на 10 відсотків;

на відповідний відсоток, визначений згідно з цим пунктом, залежно від стажу служби іншого з подружжя (у разі, коли дружина/чоловік заявника є поліцейським або особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань).

Лізингоодержувач протягом строку дії договору фінансового лізингу несе витрати на утримання житла, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, у тому числі витрати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Пунктом 24 Порядку №1201 несплачені лізингові платежі в повному обсязі погашаються лізингодавцю органом забезпечення житлом у разі:

1) звільнення лізингоодержувача із служби у зв`язку з пораненням (травмою, каліцтвом, контузією), отриманим під час виконання службових обов`язків, унаслідок чого йому встановлено інвалідність I групи, крім випадків, коли поранення (травма, каліцтво або контузія) є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю, вчинення діяння, яке є кримінальним чи адміністративним правопорушенням, або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

2) загибелі лізингоодержувача під час виконання службових обов`язків або смерті внаслідок отримання поранення (травми, каліцтва, контузії) за зазначених обставин за умови наявності в лізингоодержувача членів сім`ї, які проживали разом з ним.

Відповідно до пункту 26 та 27 Порядку №1201, договір про компенсацію частини лізингових платежів припиняє свою дію у разі:

1) звільнення лізингоодержувача із служби (крім випадків, зазначених у пункті 24 цього Порядку);

3) дострокового розірвання договору фінансового лізингу;

4) в інших випадках, передбачених договором про компенсацію частини лізингових платежів.

У разі припинення дії договору про компенсацію частини лізингових платежів за лізингоодержувачем зберігається право користування, володіння та право на викуп житла (предмета лізингу) на умовах договору фінансового лізингу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно положень частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

З матеріалів справи вбачається , що у березні 2021 року за результатами проведеного службового розслідування та складеного за його результатами висновку від 01 березня 2021 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01 березня 2021 року №153 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04 березня 2021 року №165 о/с його було звільнено зі служби в поліції. В зв`язку із звільненням позивача із служби в поліції Головне управління Національної поліції в Харківській області перестало щомісячно компенсувати на рахунок Державної іпотечної установи лізингові платежі у розмірі 40 відсотків щомісячної суми від вартості житла.

Також, відповідач листом від 11.03.2021 №518/119-31/02-2021 повідомило Державну іпотечну установу про розірвання договору про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543.

Суд першої інстанції правомірно погодився з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, стосовно наявності правових підстав, визначених пунктом 26 Порядку №1201 (звільнення позивача зі служби в поліції), для розірвання договору часткової компенсації лізингових платежів №ДК201900543.

При цьому, Порядком №1201 та договором про компенсацію частини лізингових платежів не визначено порядок відшкодування лізингових платежів лізингоодержувачу органом забезпечення житлом внаслідок його незаконного звільнення зі служби в поліції та поновлення на посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №520/6424/21 , яке набрало законної сили 27.02.2022, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області в частині накладення дисциплінарного стягнення на полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Немишлянського відділу поліції ВП ГУНП в Харківській області, №153 від 01.03.2021 та наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 165 о/с від 04.03.2021 в частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Немишлянського відділу поліції ВП ГУНП в Харківській області, з 04.03.2021, поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді начальника відділу №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області з 04.03.2021.

Враховуючи те , що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №520/6424/21 встановлено незаконність звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Немишлянського відділу поліції ВП ГУНП в Харківській області, з 04.03.2021, його поновлення на службі в органах поліції починаючи з 04.03.2021 року, відповідач, укладаючи новий договір часткової компенсації лізингових платежів мав врахувати принцип повного та ефективного відновлення порушених прав позивача незаконним звільненням та виплатити лізингові платежі разом з надміру сплаченими відсотками винагороди за отримане у фінансовий лізинг житло, починаючи з 04.03.2021 року (моменту поновлення ОСОБА_1 на службі).

Однак, відповідачем наведене не враховано при укладенні нового договору про компенсацію частини лізингових платежів між ГУНП в Харківській області, Державною іпотечною установою та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягає в нездійсненні лізингових платежів за договором про компенсацію частини лізингових платежів від 03.09.2019 №ДК201900543 у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року та з метою ефективного захисту прав позивача стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму недоплачених лізингових платежів за договором від 03.09.2019 №ДК201900543 у період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 90346,62 грн.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

За наведених підстав, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює відзив на позов, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі № 520/534/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий