Справа № 243/5756/24
Суддя: Агеєва О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 243/5756/24
Номер провадження 2-а/243/57/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, який обґрунтовано тим, що постановою №314 від 12.07.2024, складеною керівником - начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 17000,00 грн.

З даною постановою він не згоден та вважає її такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що згідно тексту постанови, 05.06 2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було повідомлено про те, що 06.06.2024 о 09 годині він зобов`язаний до явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік, однак 06.06.2024 ОСОБА_1 не прибув, а прибув особисто 10.07.2024.

Так, дійсно йому була вручена повістка №1/205, відповідно до якої він зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік.

Однак дана повістка йому була вручена 05.07.2024, а не 05.06.2024, як про це зазначено в постанові, та на 09 годину 06.07.2024, а не на 09 годину 06.06.2024, як про це зазначено в постанові, таким чином, в постанові зазначені дати, які не відповідають дійсності, оскільки повістка була вручена 05 липня 2024 року, явка в якій зазначена на 06 липня 202 року на 09 годину.

Також в протоколі про порушення ст. 210-1 ч.3 КУпАП від 10.07.2024, зазначено місяць подій червень, замість вірного липень.

Даний протокол був йому вручений 10.07.2024, коли він прибув для постановки на військовий облік, фактично йому було вручено вже готовий протокол.

Підставою для складання протоколу та в подальшому складання постанови стало те, що він не з`явився 06.06.2024 о 09 годині за повісткою від 05.06.2024.

Тому протокол № 314 від 10.07.2024 та постанова №314 від 12.07.2024 складені з порушенням встановлених законодавством строків (не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення), оскільки особа ОСОБА_1 була встановлена станом на 06.06.2024, тому має місце порушення процедури розгляду справи.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №314 від 12.07.2024 складену керівником - начальником територіального центром комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000,00 грн., провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити, та стягнути на його користь судовий збір 605,60 грн.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.6 ст. 162 КАС України.

Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 до суду надано відзив, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 заперечує проти задоволення позовної заяви, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою, з тих підстав, що 10.07.2024 працівником ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол про вчинення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вказаний протокол складено відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Також, відповідно до протоколу № 314 від 10.07.2024 позивачу було роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується підписом правопорушника.

Відповідно до Протоколу № 314 про вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10.07.2024 р., військовозобов`язаний отримав копії протоколу, та надав пояснення.

30.05.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 227, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до складеного Протоколу № 314 від 10.07.2024 року, що має своє підтвердження у позовній заяві та не оспорюється позивачем: 05.06.2024 правопорушником військовозобов`язаним ОСОБА_4 отримано повістку щодо необхідності прибути 19.05.2024 року у 9-00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При складанні протоколу вчинено технічну помилку, а саме замість вірної дати отримання повістки 05.07.2024 зазначено помилково 05.06.2024 року 06.06.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_4 самостійно у 9.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, як і у подальшому не прибував самостійно до 10.07.2024 року.

При складанні протоколу вчинено технічну помилку, а саме замість вірної дати прибуття за повісткою 06.07.2024 зазначено помилково 06.06.2024 року.

10.07.2024 військовозобов`язаний правопорушник ОСОБА_1 прибув самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто 10.07.2024 року виявлено (встановлено) особу правопорушника.

10.07.2024 працівником ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол про вчинення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вказаний протокол складено відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Вказана помилка є механічною і на законність результатів Висновку не впливає.

Також, відповідно до протоколу № 314 від 10.07.2024 позивачу було роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується підписом правопорушника.

Відповідно до Протоколу № 314 про вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10.07.2024 р., військовозобов`язаний отримав копії протоколу, та надав пояснення.

12.07.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 314, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1

КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

При винесенні Постанови військовозобов`язаний був відсутній, про дату місце і час розгляду справи був повідомлений під особистий підпис.

Копію Постанови отримав (мається особистий підпис) 13.07.2024 року.

Будь-яких додаткових пояснень, клопотань, заяв, заперечень від правопорушника з приводу вчиненого адміністративного правопорушення та/або складеного протоколу не надходило.

Щодо дотримання вимог КУпАП розгляду адміністративної справи, зазначає, що 10.07.2024 року виявлено (встановлено) особу правопорушника та працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При складанні протоколу військовозобов`язаний отримав копію протоколу та надав пояснення.

Додаткових пояснень, клопотань, заяв від правопорушника не надходило.

Відповідно до складеного Протоколу визначено що, справу буде розглянуто у визначений час та дату за місцем знаходження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотань, заяв з приводу відкладення та/або перенесення розгляду справи від правопорушника не надходило.

Просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

05 липня 2024 року ОСОБА_1 отримав Повістку №1/205, відповідно до якої він зобов`язаний був з`явитися 06 липня 2024 року о 09 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення його даних.

10 липня 2024 року головним спеціалістом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол № 314 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 про те, що 05.06.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 06.06.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 06.06.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Також зазначено, що до протоколу додається пояснювальна.

12 липня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 314 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень.

Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що «05.06.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 06.06.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 06.06.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Також у постанові зазначено «адміністративне правопорушення - відсутнє».

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтями 251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в судовому засіданні встановлено та сторонами не оскаржується той факт, що 05 липня 2024 року ОСОБА_1 отримав Повістку №1/205, відповідно до якої він зобов`язаний був з`явитися 06 липня 2024 року о 09 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення його даних.

Однак, 10 липня 2024 року головним спеціалістом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол № 314 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 відповідно до якого 05.06.2024 ОСОБА_1 повідомлено, про те, що 06.06.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 06.06.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув.

12 липня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 314 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень, оскільки встановлено 05.06.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_1 , про те, що 06.06.2024 року, 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 06.06.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув.

Наступним абзацом у постанові зазначено «адміністративне правопорушення - відсутнє».

Таким чином з даної постанови взагалі не зрозуміло, чи є склад адміністративного правопорушення, чи він відсутній.

Крім того, у наданому відзиві, відповідач зазначає, що при складанні протоколу №314 від 10.07.2024 здійснено технічну помилку, а саме замість вірної дати отримання повістки 05.07.2024 зазначено помилково 05.06.2024 року. Разом з тим, у відзиві представник відповідача посилається на те, що «05.06.2024 правопорушником військовозобов`язаним ОСОБА_4 отримано повістку щодо необхідності прибути 19.05.2024 року у 9-00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 .» тому, суд не приймає до уваги такі посилання представника позивача, оскільки його пояснення у справі та заперечення взагалі не стосуються даної справи, оскільки ці заперечення стосуються іншої особи.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення , оскільки дана постанова не може застосовуватися при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки ці норми права застосовуються у тому разі, коли фізична особа заявник (не юридична особа) не може виправити допущені описки помилки у правовстановлюючих документах (свідоцтві про народженні, правовстановлюючих документах на майно тощо), то в цьому разі громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, у справах про адміністративне правопорушення, відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, саме протокол, крім передбачених законом випадків, є фіксацією вчинення адміністративного правопорушення, а тому саме протоколом фіксується ключові елементи адміністративного правопорушення: особа правопорушника, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Тому у разі неправильного складання та зазначення у ньому неправильних (неправдивих) відомостей, опису обставин, не можна встановити суті правопорушення, оскільки обставини, що встановлені в протоколі №314 від 10.07.2024 не відповідають дійсності, як наслідок постанова № 314 від 12.07.2024, яка складена на підставі такого протоколу є незаконною.

Крім цього, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

При цьому суд касаційної інстанції неодноразово звертав увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку".

А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.51КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Попри це, хотілося б звернути увагу на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, суд, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи наведені норми та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України (тобто, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 у постанові № 314 від 12.07.2024, складеного посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не доведена, оскільки ОСОБА_1 не викликався до ТЦК на 09 годину 06.06.2024 як про це зазначено у протоколі та у постанові, а тому Постанова №314 від 12.07.2024, складена керівником начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є незаконною.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №314 від 12.07.2024 складену керівником - начальником територіального центром комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня складення в повному обсязі до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.09.2024.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В. Агеєва