Справа № 500/268/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/268/24 пров. № А/857/8865/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року (суддя - Баб`юк П.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Тернопіль, дата складання повного тексту 21.03.2024),

в адміністративній справі №500/268/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.11.2023 року №47; 2) зобов`язати відповідача призначити з 22.11.2023 року позивачу пенсію державного службовця відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок від 14.08.2023 року №197/683 та від 14.08.2023 року №197/612 зарахувавши до стажу державної служби періоди військової служби з 23.11.1991 року по 14.03.1996 року та до загального стажу період роботи з 10.09.1996 року по 30.06.2000 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №47 від 27.11.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в МП "Дір" з 10.09.1996 по 01.01.1999 та з 01.08.1999 по 30.06.2000. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження військової служби з 23.11.1991 по 14.03.1996. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідок від 14.08.2023 року №197/612 та №197/683. В задоволенні позовних вимог в частині зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 01.01.1999 по 31.07.1999 відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що стаж роботи на посадах державної служби позивача станом на 01.05.2016 становить 09 років 08 місяців 29 днів. Судом першої інстанції не враховано те, що за результатами розгляду документів позивачки не враховано період роботи в МП "Дір" з 10.09.1996 по 30.06.2000 згідно довідки №388 від 17.11.2005, оскільки відсутній запис в трудовій книжці та даний період можливо зарахувати до страхового стажу після надходження результатів зустрічної перевірки та питання перерахунку пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви. Оскільки на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу» у позивачки відсутній необхідний стаж на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, то у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Крім того, ГУ ПФУ в Тернопільській області до стажу державної служби не врахувало період проходження військової служби з 23.11.1991 по 14.03.1996, оскільки законодавством, чинним на час звернення позивачки із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу» та Порядку №229 не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби, а Порядок обчислення стажу державної служби №283 скасовано. Також надані позивачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не відповідають нормам, передбаченим Постановою №622 та не можуть бути враховані при обчисленні розміру пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки видані по посаді, яка не належить до посад державної служби.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 21.03.2024 та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 22.11.2023 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №47 від 27.11.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с. 9-зв.).

Як слідує з даного рішення, згідно поданих документів страховий стаж позивачки становить 26 років 11 місяців 04 дні, згідно поданих документів, стаж державної служби позивачки становить 09 років 08 місяців 29 днів. До страхового стажу позивачки не враховано період роботи в МП "Дір" з 10.09.1996 по 30.06.2000 згідно довідки №388 від 17.11.2005, оскільки відсутній запис в трудовій книжні.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні спірної пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Разом з цим, відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 обов`язковою умовою є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

За змістом статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У розглядуваній справі суд встановив, що 22.11.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначенні пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як видно з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №47 від 27.11.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", підставою для відмови у призначенні спірної пенсії слугувало те, що страховий стаж заявниці становить 26 років 11 місяців 04 дні, страховий стаж на посадах державної служби на 01.05.2016 становить 09 років 08 місяців 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи в МП «Дір» з 10.09.1996 по 30.06.2000 згідно довідки №388 від 17.11.2005, оскільки відсутній запис в трудовій книжці та даний період можливо зарахувати до страхового стажу після надходження результатів зустрічної перевірки та питання призначення пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви (період з 01.0l.1999 по 31.07.1999 обчислений згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Отже, судом встановлено, що позивачем дотримано умови для призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ щодо віку. В цей же час спірним є питання чи достатім є загальний страховий стаж заявниці та страховий стаж на посадах державної служби для призначення пенсії за віком на умовах Закону України «Про державну службу». Тобто, чи є у позивача загальний страховий стаж не менше 30 років і чи станом на 01.05.2016 року не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала позивач станом на 01.05.2016 на державній службі.

Щодо не зарахування до стажу державної служби періоду військової служби з 23.11.1991 по 14.03.1996, суд враховує наступне.

Підставною для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоди військової служби з 23.11.1991 по 14.03.1996 слугувало те, що законодавством, чинним на час звернення позивачки із заявою про призначення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та Порядком №229 не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби, а Порядок обчислення стажу державної служби №283 скасовано.

Однак, суд відхиляє такі доводи відповідача, як безпідставні з огляду на те, що відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VШ обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Відповідно до п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-УІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом №889-VIII посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Згідно записів №4 та 5 трудової книжки позивачки НОМЕР_1 (а.с. 10), ОСОБА_1 з 23.11.1991 по 14.03.1996 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

З урахуванням наведеного правильного дійшов висновку суд першої інстанції, що період проходження військової служби ОСОБА_1 з 23.11.1991 по 14.03.1996 у військовій частині НОМЕР_2 підлягає зарахуванню до її стажу державної служби.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в Малому підприємстві "Дір" з 10.09.1996 по 30.06.2000, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З матеріалів справи слідує, що позивач у зв`язку із відсутністю записів у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 разом із заявою про призначенні пенсії подала довідку від 17.11.2005 №388 Малого підприємства "Дір", в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала молодшим менеджером з продажу в Малому підприємстві "Дір" з 10.09.1996 (наказ №55 від 10.09.1996) по 30.06.2000 (наказ №68 від 30.06.2000) (а.с. 5).

Вказана довідка скріплена печаткою підприємства, містить підпис директора та в розумінні статей 73 та 76 КАС України є належним і достатнім доказом на підтвердження факту роботи ОСОБА_1 з 10.09.1996 по 30.06.2000 в Малому підприємстві "Дір".

Поряд із цим, відповідачем згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування самостійно зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.01.1999 по 31.07.1999, який перетинається із спірним періодом роботи позивача в МП «Дір».

Вказане дає підстави вважати, що періоди роботи позивача в ПМ "Дір" з 10.09.1996 по 01.01.1999 та з 01.08.1999 по 30.06.2000 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

При цьому період роботи позивача з 03.08.2006 по 01.05.2016 зарахований позивачем як стаж державного службовця та складає 09 років 08 місяців 29 днів.

З наведеного слідує, що позивач станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» має право на зарахування періоду роботи в ПМ "Дір" з 10.09.1996 по 01.01.1999 та з 01.08.1999 по 30.06.2000 до загального трудового стажу та зарахування до стажу державної служби періоду військової служби з 23.11.1991 по 14.03.1996, що є необхідними для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відмова відповідача у зарахуванні позивачу вказаних періодів не відповідає критеріям обґрунтованості та законності, які встановлені в ч.2 статті 2 КАС України.

За таких обставин оскаржуване рішення відповідача №47 від 27.11.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення відповідної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №47 від 27.11.2023. Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції у наведеній частині не спростовують і підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Відносно вимог позивача про зобов`язання Пенсійного органу (відповідача) вчинити певні дії, як-то призначити пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням довідок від 14.08.2023 року №197/683 та від 14.08.2023 року №197/612, зарахувавши до стажу державної служби та до загального стажу відповідних періодів, то колегія суддів зазначає наступне.

Спірним у досліджуваних правовідносинах являється питання щодо права позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу на підставі заяви від 22.11.2023 року, а не питання щодо визначення розміру пенсії позивача з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. Тому, вимоги позивача у цій частині являються передчасними і безпідставними.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади. На адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів враховує, що при розгляді заяви позивача від 22.11.2023, відповідач не дотримав вимог чинного законодавства внаслідок чого прийняв у спірній частині протиправне рішення.

Водночас, як уже було вказано судом вище, при розгляді цієї заяви позивача про призначення спірної пенсії відповідачу необхідно керуватись приписами Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, які пов`язують збереження в особи права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII та надати належну правову оцінку поданій позивачу заяві на предмет наявності у позивача достатнього стажу державної з урахуванням наведених вище судом висновків, станом як на 01.05.2016 року, так і станом на 22.11.2023 року та після цього сформувати мотивований висновок щодо права позивача на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.11.2023 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», із зарахуванням до стажу державної служби періоду проходження військової служби з 23.11.1991 року по 14.03.1996 року та до загального стажу періоду роботи з 10.09.1996 року по 01.01.1999 року і з 01.08.1999 року по 30.06.2000 року, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вчинити дії щодо призначення пенсії підлягає скасуванню як таке, що ухвалене судом з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним у цій частині застосування норм матеріального права, із прийняття у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення відповідних позовних вимог.

Колегія суддів також враховує, що рішення окружного суду в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог позивачем не оскаржене, тому з урахуванням приписів ст.308 КАС України в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обгрунтоване.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в адміністративній справі №500/268/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідок від 14.08.2023 року №197/612 та №197/683, і в цій частині прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», із зарахуванням до стажу державної служби періоду проходження військової служби з 23.11.1991 року по 14.03.1996 року та до загального стажу періоду роботи з 10.09.1996 року по 01.01.1999 року і з 01.08.1999 року по 30.06.2000 року, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення.

У решта частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в адміністративній справі №500/268/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль