Справа № 160/17601/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-
02 липня 2024 року представник Національної академії внутрішніх справ звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 з 01.09.2022 року по 17.04.2024 року перебував в період навчання на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг.
Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 16.04.2024 року №124 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Відповідно до положень частини 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2 та 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, ОСОБА_1 в порушення умов контракту звільнився зі служби в Національній поліції до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, не відшкодував Національній академії внутрішніх справ витрати на його утримання у вищому навчальному закладі в сумі 77 421,97 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
15 липня 2024 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) надіслано ухвалу про відкриття провадження.
07 серпня 2024 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 06 002 7714 68 83.
Згідно частини 11 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду.
У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - відповідач, 08 травня 2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 22.08.2022 року №201 о/с ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ.
22 вересня 2022 між ректором Національної академії внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом - Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 укладено Контракт №22-428 про здобуття освіти за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (НАВС).
Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 16.04.2024 року №124 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Відповідно до положень частини 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2 та 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національної академії внутрішніх справ з заявою, в якій просив надати йому можливість здійснити відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, шляхом розстрочення платежів на один рік пропорційно по 6500 грн. до 10 квітня 2025 року.
17 квітня 2024 року між проректором Національної академії внутрішніх справ та ОСОБА_1 укладено договір №76 про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року.
Відповідно до довідки начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ №46/12-88 від 26 червня 2024 року, встановлено, що станом на 26 червня 2024 року кошти по договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року від 17.04.2024 року №76 від ОСОБА_1 на рахунок НАВС не надходили.
ОСОБА_1 в порушення умов контракту звільнився зі служби в Національній поліції до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, не відшкодував Національній академії внутрішніх справ витрати на його утримання у вищому навчальному закладі в сумі 77 421,97 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Пунктом 6.8 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 лютого 2008 року №62, визначено, що початком проходження служби в органах внутрішніх справ вважається дата зазначена в наказі про зарахування на навчання до вищого навчального закладу.
Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особа проходить публічну службу в поліції.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року №580-III, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України Про Національну поліцію, підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України Про Національну поліцію, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України Про Національну поліцію, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно зі статтею 77 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 16.04.2024 року №124 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах встановлений Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Порядку №261, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) є підставою для відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку №261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Судом встановлено, що Національною академією внутрішніх справ 17 квітня 2024 року на ОСОБА_1 складено довідку-розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у Національній академії внутрішніх справ б/н, за період з 01.09.2022 року по 17.04.2024 року, до якої включено такі показники:
- медичне забезпеченням - 197,46 грн.;
Відповідно до пункту 5 Порядку №261, після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був обізнаний з обов`язком по відшкодуванню вартості навчання.
Крім того, суд враховує, що 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національної академії внутрішніх справ з заявою, в якій просив надати йому можливість здійснити відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, шляхом розстрочення платежів на один рік пропорційно по 6500 грн. до 10 квітня 2025 року.
17 квітня 2024 року між проректором Національної академії внутрішніх справ та ОСОБА_1 укладено договір №76 про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року.
Однак, як свідчить довідка начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ №46/12-88 від 26 червня 2024 року, встановлено, що станом на 26 червня 2024 року кошти по договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року від 17.04.2024 року №76 від ОСОБА_1 на рахунок НАВС не надходили.
ОСОБА_1 в порушення умов контракту звільнився зі служби в Національній поліції до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, не відшкодував Національній академії внутрішніх справ витрати на його утримання у вищому навчальному закладі в сумі 77 421,97 грн., а тому позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ є обґрунтованими.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову Національній академії внутрішніх справ.
Враховуючи положення частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник