Справа № 520/4901/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 р.Справа № 520/4901/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військового мобільного госпіталю (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.04.24 року по справі № 520/4901/23

за позовом ОСОБА_1

до Військового мобільного госпіталю (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військового мобільного госпіталю (військова частина НОМЕР_1 ) (далі також - відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2023 № 10 Про результати проведення службового розслідування в частині пунктів 5, 6, 8, 13 щодо накладення на старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догана, притягнення її до повної матеріальної відповідальності на суму 39950 грн, позбавлення її премії за січень 2023 року в повному обсязі та здійснення стягнення з її грошового забезпечення суми завданої шкоди в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

- стягнути з Військового мобільного госпіталя на користь ОСОБА_1 утримані з неї грошові кошти в розмірі 108401,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона належним чином виконувала свої службові обов`язки діяла відповідно до Закону і складеної обстановки, відтак оспорювані нею підпункти наказу, якими її притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023р. №10 Про результати проведення службового розслідування в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відповідно до відомостей залишкової вартості стосовно нестачі медичного майна вартістю - 39950 грн.

Визнано протиправним та скасовано п. 13 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023р. №10 Про результати проведення службового розслідування в частині щомісячного стягнення суми завданої шкоди із грошового забезпечення старшої медичної сестри госпітального відділення старшого сержанта ОСОБА_1 госпітального відділення в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачка, не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2023 № 10 Про результати проведення службового розслідування в частині пунктів 5, 8 щодо накладення на старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догана та позбавлення її премії за січень 2023 року.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до п. 5 спірного наказу виключно за порушення ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є те, що позивачкою не було належним чином повідомлено про втрату військового майна, а подано рапорт про його втрату лише під час службового розслідування, таким чином суд самостійно вийшов за межі оскаржуваного наказу та застосував до позивачки дисциплінарне стягнення на підставах, на які відповідач у спірному наказі не посилався, таким чином вийшов за межі власних повноважень. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачка є матеріально відповідальною особою. Вказала, що, оскільки, на її думку, п. 5 спірного наказу підлягає скасуванню, тому п. 8 цього ж наказу про позбавлення її премії за січень 2023 є похідною вимогою, яка також підлягає задоволенню.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не провів судові дебати, чим порушив принцип змагальності сторін. Крім того вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачка зобов`язана, серед іншого, зберігати, підтримувати в справному стані майно відділення. Посилається на бездіяльність позивачки, яка призвела до втрати майна шляхом його не збереження.

Позивачка та відповідач не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні старшого сержанту на посаді старшої медичної сестри госпітального відділення, що підтверджується витягом з наказу № 40 від 16.02.2022.

Наказом від 07.03.2022 № 58 командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , старшу медичну сестру госпітального відділення відправлено у відрядження до міста Павлоград до окремого розпорядження, з метою визначення фондів для зберігання та охорони майна тилу, медичного майна та створення об`єднаного підрозділу з числа фахівців, які будуть здійснювати надання медичної допомоги хворим з соматичними захворюваннями та легкопораненими військовослужбовцями.

Відповідно до наказу від 23.04.2022 №83 «Про переміщення особового складу, майна та автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 », винесеного з метою виконання розпорядження з медичного забезпечення ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №1010дск/ ОТУП ОКП ЛИСИЧАНСЬК від 23.04.2022 для здійснення якісного медичного лікувально-евакуаційного забезпечення військових частин, що знаходяться у зоні відповідальності військової частини, недопущення втрат майна військової частини НОМЕР_1 , наказано здійснити переміщення особового складу, майна та автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 у період з 23.04.2022 по 02.05.2022 за маршрутом АДРЕСА_1 .

В ході інвентаризації медичного та речового майна військової частини НОМЕР_1 станом на 01.12.2022 виявлена нестача медичного та речового майна за матеріально відповідальними особами.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2023 № 15 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом нестачі медичного та речового майна, за результатами проведення якого складено акт службового розслідування.

В ході службового розслідування встановлено і виявлено нестачу медичного та речового майна, зокрема: електрокардіограф моделі ECG-3150 у кількості 1 штука вартістю 51200,00 грн, каталка 1 штука вартістю 2777,40 грн, ролатор 1 штука вартістю 308,60 грн, вартість якого відповідно до відомостей залишкової вартості медичного майна складає 39950 грн.

Відповідно до Наказу про результати проведення службового розслідування від 26.01.2023 № 10 ОСОБА_1 встановлено, зокрема:

п.5 за порушення військової дисципліни, порушення статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до відповідальності старшого сержанта ОСОБА_1 зокрема накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Догана»;

п.6 притягнуто старшого сержанта ОСОБА_1 , старшу сестру госпітального відділення військової частини НОМЕР_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріально відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ХІ від 03.10.2019 до повної матеріальної відповідальності відповідно до відомостей залишкової вартості медичного майна 39950 грн;

п.8 старшого сержанта ОСОБА_1 , старшу сестру госпітального відділення позбавити премії за січень 2023 року в повному обсязі, на підставі п.5 розділу ХIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2021 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

п.13 помічнику командира - начальнику фінансово - економічної служби відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про матеріально відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» щомісяця стягувати суму завданої шкоди із грошового забезпечення старшої медичної сестри госпітального відділення в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

22.01.2023 року ОСОБА_1 подала рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому доповіла про те, що під час евакуації госпітального відділення з АДРЕСА_1 , каталка, ролатор залишилися у розміщенні госпітального відділення на 4 поверсі лікарні у АДРЕСА_1 , бо там проживав особовий склад військової частини. Електрокардіограф моделі ECG-3150 завантажений в машину з іншим медичним майном та вивезені за межі військової частини, але на складі з медичним майном у м. Павлограді та м. Полтаві при перевірці не виявлено.

Не погоджуючись з наказом про результати проведення службового розслідування від 26.01.2023 №10, в частині, що її стосується, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування п. 6, 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №10 «Про результати службового розслідування» щодо притягнення позивачки до матеріальної відповідальності суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять достовірних доказів того, що згадане майно було втрачене саме внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності позивачки, тому позовні вимоги в частинні визнання протиправним та скасування п.6 та п.13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 підлягають задоволенню. Крім того, у разі скасування наказу про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності стягнуті з неї кошти будуть повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №10 «Про результати службового розслідування» про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді «Догани», суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не було належним чином повідомлено про втрату військового майна, а подано рапорт про втрату зазначеного майна лише під час службового розслідування, що на переконання суду є підставою для дисциплінарної відповідальності відповідно до норм Дисциплінарного статуту, тому вказані вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а вимога про стягнення коштів у розмірі невиплаченої премії за січень 2023 року є похідною від вимоги про скасування догани, тому також не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки шкоди, заподіяної його протиправним рішенням у розмірі 20% грошового забезпечення, дійшов висновку щодо їх передчасності, оскільки ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Приписами ст.ст. 45, 48, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що:

- у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення;

- за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності;

- командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом;

- на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів);

- командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до ст.ст. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Згідно зі ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300; далі за текстом Положення №300).

Пунктом п.2.3 Положення №300 визначено, що командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.

Згідно з п.п.3.1.7 Положення №300 у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України (яка була затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.09.2017р. за №1192/31060; далі за текстом Інструкція №440) визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна. Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

Відповідно до п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Приписами Інструкції №440 укладення договору про матеріальну відповідальність працівника передбачено виключно у порядку трудового законодавства, що є явно та очевидно незастосовним відносно військовослужбовця, який повинен забезпечувати збереження ввіреного майна у силу ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017р. за №1503/31371; далі за текстом Порядок №608).

Пунктом 7 Розділу І Порядку №608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Згідно з п.1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Відповідно до п.1 Розділу VII Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.

За приписами п.2 Розділу VII Порядку №608 під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

Отже, підставою для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

За змістом п.3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з п.1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку №608); Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.3 Розділу VIІІ Порядку №608); До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п.3 Розділу VIІІ Порядку №608).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі по тексту - Закон № 160-IX).

Пунктами 4, 5 статті 1 Закону № 160-IX визначено, що:

матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з підпунктами 3-5 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-IX).

Згідно з положеннями статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:

1) дії непереборної сили;

2) необхідної оборони;

3) крайньої необхідності;

4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;

5) виправданого службового ризику;

6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;

7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч. 3 ст. 9 Закону № 160-IX).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків:

- по-перше, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди;

- по-друге, під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність;

- по-третє, Закон № 160-IX розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

Разом з цим, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №333/7160/17.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Матеріали службового розслідування та наказ про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.

Натомість, відсутність згаданої фізичної можливості (слід розуміти - запобігти збиткам з урахуванням перелічених вище факторів) виключає правомірність притягнення військовослужбовця саме до повної матеріальної відповідальності у зв`язку із недоведеністю вини військовослужбовця у настанні збитків чи умислу військовослужбовця на настання збитків.

Як убачається із акту проведення службового розслідування майно завантажувалось на автомобілі в присутності матеріально відповідальних осіб і вивозилося за межі розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , процес перевезення, розвантаження і зберігання здійснювався без присутності матеріально відповідальних осіб і належної охорони, обліку і контролю. Матеріально відповідальні особи не мали змоги належним чином забезпечувати цілісність майна, про що звертались з рапортами по команді з проханнями про допомогу.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що у спірних правовідносинах позивачка не мала змоги відвернути ймовірність втрати медичного майна, оскільки переміщення, розвантаження та зберігання медичного майна здійснювалось без її присутності і належної охорони, обліку та контролю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення службового розслідування суб`єктом владних повноважень взагалі не були встановлені особи громадян, які були причетні до переміщення (навантаження, перевезення, розвантаження) військового майна та до зберігання майна на новому місці розміщення.

Проте, саме службовим розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Колегія суддів зазначає, що в акті службового розслідування не міститься жодних посилань на встановлення під час його проведення умов, передбачених частиною третьою статті 3 Закону № 160-IX для притягнення позивачки до матеріальної відповідальності, не встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність, які визначені частиною першою статті 9 Закону № 160-IX.

Службовим розслідуванням не встановлено наявність причинного зв`язку між поведінкою позивачки і настанням шкоди, вина позивачки у заподіянні шкоди, які згідно з вимогами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивачки до матеріальної відповідальності.

Відповідачем також не доведено необхідність застосування саме такого виду матеріальної відповідальності, як повна матеріальна відповідальність.

Таким чином, службовим розслідуванням не установлено та відповідачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння позивачкою державі шкоди та наявність підстав для покладення на неї повної матеріальної відповідальності.

Отже, за встановлених судом фактичних обставини справи, можливо дійти до висновку про те, що службове розслідування в частині, що стосується позивачки, було проведено без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування, за наслідками якого можливо було б дійти висновку, що матеріальна шкода завдана внаслідок протиправних дій, бездіяльності чи рішень позивачки та про наявність підстав для притягнення до матеріальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування п. 6 та п. 13 наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 5 наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023, яким на позивачку накладено дисциплінарне стягнення у вигляді "догани" за порушення ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

За приписами ч. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Отже, положення ст.11 Статуту, містять ряд обов`язків, які повинні виконувати військовослужбовці, а ст. 1 та ст. 4 Дисциплінарного статуту передбачають сутність військової дисципліни, які виходячи із змісту оскаржуваного наказу, порушено позивачкою.

У свою чергу, в спірному наказі не визначено, які саме обов`язки, передбачені ст.11 Статуту чи приписи ст. 1 та ст. 4 Дисциплінарного статуту, не були виконанні позивачкою, із п. 5 спірного наказу не можливо встановити, в чому саме полягало порушення позивачкою ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 5 наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку із накладенням на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді догани, п. 8 спірного наказу також її було позбавлено щомісячної премії за січень 2023р.

Враховуючи те, що судом визнано неправомірним накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді догани, тому вимога про скасування п. 8 наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023, яким позивачку позбавлено премії за січень 2023 року є похідною від вимоги про скасування догани, отже, є такою, що також підлягає задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді «Догани» та позбавлення її премії за січень 2023 року колегія суддів вважає помилковими, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки шкоди, заподіяної його протиправним рішенням у розмірі 20% грошового забезпечення сторонами не оскаржується, апеляційні скарги сторін доводів в цій частині не містять, а тому колегією суддів не переглядається.

Щодо доводів відповідача про порушення судом першої інстанції процесуального права, які полягають у не проведенні судових дебатів по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

За приписами ст. 224 КАС України після з`ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні надає сторонам та іншим учасникам справи можливість дати додаткові пояснення. Вислухавши додаткові пояснення, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 225 КАС України у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, які досліджені в судовому засіданні. Кожному учаснику справи надається однаковий час для виступу з промовою в судових дебатах.

Як убачається із протоколу судового засідання від 14.03.2024 року головуючий суддя з`ясував у сторін про наявність клопотань чи заяв, отримавши відповідь представників сторін про відсутність останніх видалився до нарадчої кімнати.

Проте, колегія суддів вважає, що зазначене порушення норм КАС України щодо не проведення судових дебатів не призвело до ухвалення незаконного рішення судом першої інстанції та не є обов`язковою підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування п. 5 та п. 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №10 Про результати проведення службового розслідування.

Доводи апеляційної скарги відповідача на висновки суду не впливають.

За приписами п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування п. 5 та п. 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023р. №10 Про результати проведення службового розслідування прийнято за неправильно встановлених обставин, а тому в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військового мобільного госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі № 520/4901/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023р. №10 Про результати проведення службового розслідування в частині пунктів 5 та 8.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №10 Про результати проведення службового розслідування в частині пунктів 5 та 8 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді "догана" та позбавлення премії за січень 2023 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі № 520/4901/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 16.09.2024 року