Справа № 280/5804/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Справа № 280/5804/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), у якій позивач з урахуванням ухвали суду від 16.07.2024 просить суд:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 3% річних від перерахованої, але невиплаченої суми пенсії у сумі 11442,62 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 збитків від інфляції в сумі 50532,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2021 у справі № 280/3755/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перерахунок пенсії, сума доплати за період з квітня 2019 року по травень 2021 року склала 124241,00 грн, однак зазначена сума виплачена не була. У зв`язку з невиконанням вказаного рішення суду позивач звернувся із заявою про примусове виконання рішення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Запорізькій області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Постановою державного виконавця від 29.07.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 66314716. На підставі вимог статті 625 ЦК України, позивач вважає, що боржником прострочено виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим, останній має сплатити йому інфляційні втрати в сумі 50532,06 грн та 3% річних у розмірі 11442,62 грн від перерахованої, але невиплаченої суми пенсії.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

06.08.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№36409), у якому зазначено, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові № 405/3663/13-а від 24.01.2018. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/3755/20 відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача, а також проведено індивідуальний перерахунок, в результаті якого нараховано суму 124241 грн, яка внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких гарантовано державою. Відповідач вважає, що оскільки у вказаному судовому рішенні не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим, тому підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку відсутні. Крім того, зауважує, що призначення, нарахування сум пенсії, компенсації, їх виплата є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також висловлює заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на непідтвердженість понесення таких витрат достатніми та належними доказами.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.06.2024 суд залишив позовну заяву без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), та надав позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду уточненої позовної заяви у якій: викласти оновлений зміст позовних вимог до відповідача; зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача.

Ухвалою від 16.07.2024 суд відмовив у відкритті провадження у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо тривалого невиконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2021 у справі № 280/3755/20 в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та виплати доплати за період з квітня 2019 року по травень 2021 року у сумі 124241,00 грн, та про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди, 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат.

Ухвалою від 16.07.2024 суд відкрив провадження в іншій частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат; витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 ; докази на підтвердження виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2021 у справі № 280/3755/20.

Оскільки згідно з довідкою від 04.09.2024 за вих.№02-35/24/70 суддя Запорізького окружного адміністративного суду Мінаєва К.В. у період з 12.08.2024 по 08.09.2024 перебувала у відпустці, рішення по справі ухвалюється після виходу судді з відпустки.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/3755/20, яке набрало законної сили 19.06.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки Прокуратури Запорізької області від 05.03.2020 №18-84 вих.2020, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою від 22.11.2021 суд відмовив у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Частюка Віталія Олександровича про встановлення способу і порядку виконання рішення від 19.05.2021 у справі №280/3755/20.

Листом начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) від 02.03.2023 № 6518-1-26.1 позивача повідомлено, що відповідно до вимог виконавчого листа здійснено перерахунок пенсії стягувача, сума донарахування за період з 13.12.2019 склала 124241,00 грн. Щодо виплати повідомлено, що згідно зі ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Виплата донарахованої суми за рішенням суду, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України. Станом на теперішній час кошти стягувачу не виплачені, урядом не встановлено та не прийнято жодного нормативно-правового акту, який би врегульовував або визначав «окремий порядок» виплати суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період внутрішньо переміщеним особам». Невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Таким чином, станом на теперішній час виконавче провадження 66314716 з примусового виконання виконавчого листа № 280/3755/20, виданого 05.07.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом перебуває на виконанні у Відділі та після усунення зазначених обставин державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання, передбачені чинним законом.

26.03.2024 позивач звернувся до відповідач із проханням здійснити виплату відповідно до вимог частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки Прокуратури Запорізької області від 05.03.2020 №18-84 вих.2020, з урахуванням виплачених сум на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/3755/20.

Листом від 11.04.2024 № 6750-6020/І-02/8-0800/24 відповідач повідомив, що одним із принципів бюджетної системи України, що визначений Бюджетним кодексом України, є його збалансованість, виходячи з якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період. Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Виплата заборгованості за рахунок коштів Державного бюджету України, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №631, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 360 млн. грн., які використані в повному обсязі для виплати заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили у період по 20.09.2020. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік після його затвердження.

Не погодившись з позицією відповідача щодо відсутності виплати заборгованості на виконання рішення суду, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як встановлено судом, в адміністративній справі № 280/3755/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виступало як суб`єкт владних повноважень у публічно-правовому спорі.

Згідно з частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Водночас, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 йому проведено перерахунок на підставі рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/3755/20, про що свідчить протокол індивідуального перерахунку за період з 01.11.2019 по 30.06.2021. Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 30.07.2024 за вих.№192 позивачу належить до виплати 124241,00 грн. Водночас, за позицією відповідача, здійснення виплати заборгованості є неможливим з огляду на відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичну відсутність коштів, через що зазначено, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік після його затвердження.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

За обставинами справи Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, в розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що у цій справі не встановлено цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, є публічними, а не цивільно-правовими. Зазначений висновок щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 804/871/16 та в ухвалі від 15.08.2022 у справі №280/6316/21.

Таким чином, доводи про те, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачеві пенсії в належному розмірі, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є необґрунтованими.

Разом з тим, суд також враховує, що відповідно до правової позиції у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Приписами частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У зв`язку з наведеною вище нормою суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, унормовані саме спеціальним законодавством, яке підлягає застосуванню у спорах, зокрема з приводу нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат, а саме Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.09.2024.

Суддя К.В.Мінаєва