Справа № 380/7002/24
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 рокусправа № 380/7002/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа - військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа військова частина НОМЕР_2 (далі - третя особа), в якому просить

- визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 за №350/173/107/1/593 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. «т» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. «т» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років.

Ухвалою від 04.04.2024 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом в/ч НОМЕР_2 . З метою звільнення з військової служби Позивач 23.10.2023 подав «по команді» рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та долучив усі наявні документи для підтвердження підстави для звільнення. Додаткові примірники рапорту із усіма належними документами, які підтверджують підставу для звільнення та супровідним листом були направлені на адреси ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_5. 06.12.2023 позивач отримав Відповідь №350/173/107/1/593, у якій позивачу було відмовлено у задоволені рапорту на звільнення, оскільки: «не надано належних документів, які підтверджують факт перебування в нього на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підстав до звільнення з військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (зі змінами), немає». Позивач не погоджується із відмовою відповідача, оскільки обов`язок утримання дітей лежить на кровному батьку, однак, якщо останній не здійснює такого утримання, то таке право може виникнути в іншої людини, зокрема у вітчима, яким є Позивач.

Вважає, що ним подано усі підтверджуючі документи постійного проживання та утримання трьох неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до ч.1,ч.2, ст.181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той і з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Виходячи з поданих заявником документів, ОСОБА_5 біологічний батько ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав, що презюмує здійснення ним батьківського обов`язку утримувати дитину.

Посилання позивача на заборгованість зі сплати аліментів не свідчить про невиконання ОСОБА_5 обов`язків з утримання своїх дітей, оскільки сплата (несплата) аліментів не окреслює та не підпадає під поняття «утримання», а являється участю у догляді та піклуванні. Відтак, ОСОБА_1 не надано належних документів, які підтверджують факт перебування в нього на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

08.05.2024 представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що пряма відповідальність за створення належних умов для гідного рівня життя лежить на батьках у рівній мірі, оскільки, згідно норм сімейного законодавства, батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дітей. Зокрема, законодавством передбачений обов`язок батьків утримувати власних дітей. Аліменти, за своєю суттю, є коштами на утримання дитини. Сплата аліментів - це один із способів виконання зобов`язань по утриманню дитини тим із батьків, хто проживає окремо. Однак, як вже зазначалося нами у позовній заяві, біологічний батько дітей ухиляється від сплати аліментів, а отже не здійснює утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . На підтвердження цього факту нами було додано до позовної заяви довідка про неотримання аліментів, що видана дружині Позивача 21.08.2023 за № 71492, Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України у м. Київ. У зв`язку із цим, неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітню ОСОБА_4 утримує Позивач.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Із 12.04.2022 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (наказ Головнокомандувача ЗСУ від 12.04.2022 №413).

25.10.2023 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпунку «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (перебування та утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) до командира Військової частини НОМЕР_3 . До рапорту долучив такі документи:

- нотаріально засвічену заяву ОСОБА_8 від 11.10.2023;

- довідку від 03.11.2023 №350/486/200/1403;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.11.2022 №1305-;

- довідку про реєстрацію особи громадянином України від 10.10.2022 №536/246-22;

- нотаріально засвідчена копія актового запису про народження;

- характеристика ОСОБА_4 ;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2022 №1305-;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 ;

- характеристика ОСОБА_6 ;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.11.2022 №1305-;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 ;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.11.2022 №1305-;

- копія рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2016 у справі №359/1288/16-ц;

- копія рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017 у справі №359/8710/17;

- копія довідки Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області від 21.08.2023 №71492;

- нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_1 ;

- нотаріально завірена копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ;

- акт виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 16.05.2023 №вих.Со/614-2023;

- довідка виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 20.02.2023 №вих.Со/309-2023;

- акт обстеження умов проживання від 23.08.2023;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 ;

- витяг з реєстру територіальної громади від 15.10.2023;

- нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_8 ;

-нотаріально завірена картка платника податків ОСОБА_8 ;

- копія довідки про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру.

Листом від 03.11.2023 №350/173/107/1/593 військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача, що «…документи на звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 опрацьовані військовою частиною НОМЕР_2 та надіслані 02.11.2023 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 для подальшого розгляду.

Вивчивши матеріали на звільнення вищезгаданого військовослужбовця встановлено наступне:

- у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_5 виданого 24.03.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області у графі «батько» зазначений ОСОБА_5 ;

- у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , серія НОМЕР_4 виданого 01.04.2014 року виконавчим комітетом Кіровоградської сільської ради Бориспільського району Київської області у графі «батько» зазначений ОСОБА_5 ;

- документ що засвідчує народження дитини ОСОБА_7, виданий за номером НОМЕР_7, Іспанія, у графі «дані батька» зазначений ОСОБА_1 , запис «зроблений на підставі заяви матері».

Відповідно абз. 2 ст. 51 Конституції України та ч.1 ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення неню повноліття.

Відповідно до ч.1 та ч.2, ст.181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той і з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Враховуючи наведене вище, ОСОБА_1 не надано належних документів, які підтверджують факт перебування в нього на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підстав до звільнення з військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (зі змінами), немає…».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у звільнені з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, а саме перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ (в редакції чинній на час звернення позивача із рапортом про звільнення) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що законодавець не ставить право військовослужбовця на звільнення з військової служби у залежність від того, чи саме рідні діти перебувають у нього на утриманні, водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей на утриманні.

Отже, предметом доказування в цій справі є доведеність факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років та, як наслідок, наявність підстав для звільнення його з військової служби під час воєнного стану.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, що надані разом із рапортом про звільнення з військової служби документи свідчать про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають троє дітей, які не досягли 18 років, а тому наявні підстави для звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", суд зазначає наступне.

Так, виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України, якою визначено поняття "сім`ї", можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну "член сім`ї": членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін "сім`я" означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III (далі - Закон №2402-III) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин 1 та 2 статті 15 Закону №2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24.03.2008 складено відповідний актовий запис №189, батько - ОСОБА_5 , матір - ОСОБА_8 .

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 01.04.2014 складено відповідний актовий запис №6, батько - ОСОБА_5 , матір - ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане Дніпровським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 18.03.2021, про що 18.03.2021 складено відповідний актовий запис №448.

На час укладення шлюбу, у дружини позивача ОСОБА_8 були дві неповнолітні дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Згідно актового запису про народження №182 від 03.09.2022 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Мадрид, Іспанія.

Отже, в контексті спірних відносин, визначальним для цієї справи є не встановлення факту проживання однією сім`єю, а утримання позивачем, як вітчимом, неповнолітніх дітей своєї дружини, а саме ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із частиною 1 статті 260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, лише за сукупності таких обставин:

- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;

- вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 , має право на участь у вихованні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , при цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в дитини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017 у справі №359/8710/17 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02.11.2017 та до досягнення дітьми повноліття.

Суд зауважує, що до рапорту позивачем долучена довідка Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області у якій зазначено, що ОСОБА_8 у період з 01.08.2021 по 15.08.2023 не отримувала аліменти від ОСОБА_5 за виконавчим листом №359/8710/17 від 05.01.2021.

Однак, вказана довідка свідчить лише про невиконання батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_4 свої обов`язків по утриманню дітей та не може вважатись поважною причиною неможливості надання ОСОБА_5 належного утримання своїх дітей.

Інших доказів неможливості ОСОБА_5 утримувати своїх дітей до військової частини НОМЕР_3 та до суду надано не було.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок щодо утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не може бути покладено на їх вітчима, і як наслідок, застосувати підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, для звільнення його з військової служби, не є можливим.

В свою чергу, надані позивачем довідка виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 20.02.2023 №вих.Со/309-2023, акт обстеження умов проживання від 23.08.2023 та акт від 16.05.2023 №вих.Со/614-2023, не свідчать про перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей його дружини, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , оскільки сам факт проживання однією сім`єю про такі обставини не свідчить.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем, під час розгляду справи, не було доведено факту перебування на його утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей віком до 18 років.

У даному випадку, суд погоджується із позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі поданого рапорту.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 , яка є суб`єктом владних повноважень, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна