Справа № 620/8144/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/8144/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати рішення №24 від 28.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії, в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Зоря з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 року та в частині не зарахування 174 відпрацьованих людиноднів за рік в колгоспі «Зоря» за 1981 рік.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 року в ТОВ «Зоря» та період роботи в колгоспі «Зоря» за 1981 рік, а саме: 174 відпрацьованих людиноднів за рік, відповідно до записів трудової книжки колгоспника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 09.04.2024 року.

Ухвалою судді від 13.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому ГУПФУ в Чернігівській області позовні вимоги не визнало, просило у їх задоволенні відмовити з огляду на те, що пенсія позивачу виплачується з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

20 травня 2024 року я звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, через портал електронних послуг, із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява за принципом екстериторіальності направлена на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

28 травня 2024 року рішенням №24 про відмову у призначенні пенсії, мені, відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки мій страховий стаж становить 28 років 24 дні, замість необхідного стажу - 31 рік. З доданого до рішення про відмову розрахунку стажу (форма РС-право) вбачається, що до страхового стажу не зараховано наступні періоди: періоди роботи в ТОВ «Зоря» з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 року.

У Електронному кабінеті ПФУ у розділі страхові дані, зазначені в РЗО - зазначений загальний страховий стаж - 31 рік 2 місяці 8 днів. Аналогічні відомості вбачаються й з Реєстру застрахованих осіб. Чому мені у рішенні про відмову від 28.05.2024 року зазначений інший розрахунок стажу - а саме: 28 років 24 дні - незрозуміло.

ПФУ не зарахував усі періоди моєї роботи відповідно до доданих мною документів, оскільки мною подана трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 з записом про роботу в ТОВ «Зоря» з 01.04.2000 року по 31.12.2005 року, але фактично органи ПФУ відкинули частину вказаного періоду й не зарахували її.

Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З поданих суду доказів убачається, що з 01.04.2000 року по 31.12.2005 року позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Зоря» на посаді шофера, що підтверджується записами у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , де зазначено, що 01.04.2000 року він прийнятий в ТОВ «Зоря» (наказ №2 від 01.04.2000), а 31.12.2005 року звільнений з роботи за згодою сторін ст.36 КЗпП України (наказ №15 від 31.12.2005 року). Вказане також підтверджується довідкою комунальної установи «Трудовий архів» Коропської селищної ради Чернігівської області від 27.02.2024 року №78 щодо нарахування позивачу заробітної плати під час роботи в КСП «Зоря» та ТОВ «Зоря».

Факт його роботи у ТОВ «Зоря», підтверджується також, частковими сплатами ТОВ «Зоря» страхових внесків за позивача, а саме за періоди: з 01.02.2000 по 30.04.2000 року, з 01.07.2000 по 31.07.2000 року, з 01.10.2000 по 31.10.2000 року, з 01.03.2001 року по 31.07.2001 року, що вбачається з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка Форма ОК-5).

Вказані періоди зараховані Пенсійним фондом до страхового стажу позивача, що вбачається з доданого розрахунку до рішення про відмову від 28.05.2024 року. Інші проміжні періоди роботи з 2000 по 2005 рік не зараховані.

Для отримання копії наказів про призначення та звільнення з роботи в ТОВ «Зоря» позивачем були зроблені запити до архівних установ, оскільки ТОВ «Зоря» припинено (що підтверджується витягом з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань).

Так, згідно з довідкою комунальної установи «Трудовий архів» Коропської селищної ради Чернігівської області від 07.03.2024 року №99, у відомостях про нарахування заробітної плати ТОВ «Зоря» з 2002 по 2005 роки відсутні нарахування. Накази з кадрових питань (особового складу) ТОВ «Зоря» с. Билка за 2000- 2005 роки на зберігання до архіву не надходили.

Відповідно до довідки державного архіву Чернігівської області від 04.03.2024 року, документи ТОВ «Зоря» за 2000 - 2005 роки с. Червоне Коропського району Чернігівської області на зберігання до архіву не надходили.

Згідно з архівною довідкою №07-07/ІІІ-86 від 18.03.2024 року, з 23.03.2000 року КСП «Зоря» с. Червоне Коропського району Чернігівської області припинило свою діяльність і на його базі створене ТОВ «Зоря», місцезнаходження якого с. Червоне Коропського району Чернігівської області. Документи ТОВ «Зоря» с. Червоне до архівного відділу райдержадміністрації не передавалися.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.56 Закону «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст.9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються пенсійні виплати, зокрема: 1) пенсія за віком.

Відповідно до абз.1 ч.1, абз.1 ч.2, абз.1 ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ч.1 ст.1 Закону № 1058 передбачено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Згідно Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 №5-5 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду від 06.09.1996 №11-1), ст.1 Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками зборів на пенсійне страхування є підприємства, установи та організації усіх форм власності, які також несуть відповідальність за своєчасну сплату страхових внесків. Сама, застрахована особа не сплачує зборів та не несе відповідальності за несвоєчасну сплату страхових внесків підприємством, на якому вона працювала.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з ч.5, 6 ст.20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

Всі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику, заробітну плату та утримало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні.

Згідно з статтею 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство- страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, страховий стаж провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

При цьому, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси працівника, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періодів роботи на такому підприємстві.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, обов`язок щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже, і відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 208/6680/16-а, від 20.03.2019 по справі № 688/947/17 та від 17.07.2019 по справі № 144/669/17, а також підтримана і Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи у постанові від 27.05.2021.

Не нарахування та несплата страхових внесків, не може бути підставою для неврахування страхового стажу за спірний період із заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Вказаний правовий висновок щодо застосування наведених норм права, також викладений, у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №560/4616/20, який відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахований у спірних правовідносинах.

До 01.01.2004 року стаж позивача підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Дії ж ПФУ є не правомірними, оскільки на неодноразові звернення позивача, як у письмовій, так і в усній формі, з проханням щодо конкретного письмового зазначення які періоди і чому не зараховані до його страхового стажу, Пенсійний фонд надавав лише формальні відписки жодної конкретизації та роз`яснень у письмовій формі не надано.

Окрім того, позивач декілька разів подавав заяви про призначення пенсії, однак конкретного зазначення періодів, які зараховані, а які ні, рішення не містять.

Отже, з доданих документів вбачається, що позивач працював у ТОВ «Зоря» з 01.04.2000 року по 31.12.2005 року, що підтверджується копією трудової книжки, та належним чином виконував свою роботу, отримував заробітну плату.

Однак, ТОВ «Зоря», яке припинило свою діяльність, не платило страхові внески за нього, як це передбачено законодавством, не передав документи з кадрових питань до архіву, не вів належним чином бухгалтерський облік, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати пенсію за віком.

Від так, суд дійшов переконання, що наявність таких обставин не може бути підставою для покладення тягаря відповідальності на застраховану особу, й він не повинен відповідати за неналежне виконання ТОВ «Зоря» свого обов`язку.

Також суд констатує, що позивач вжив усіх необхідних заходів для підтвердження факту його роботи у ТОВ «Зоря».

Враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 року в ТОВ «Зоря», відповідно до записів трудової книжки.

Окрім того, з доданого розрахунку стажу до рішення про відмову, вбачається, що позивачу не зараховано 174 людинодні, за період роботи у 1981 році у колгоспі «Зоря».

З поданих суду доказів убачається, що у 1981 році позивач працював трактористом у колгоспі «Зоря» с. Червоне Червонянської сільради Коропського району Чернігівської області, про що наявний відповідний запис у його трудовій книжці колгоспника. Вказаний запис трудової книжки містить інформацію про період роботи та займану посаду, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства. Також, вказано, що у 1981 році позивач відпрацював 174 людинодні за рік та нарахована заробітна плата у розмірі 767,43 карбованці.

Однак, згідно довідки комунальної установи «Трудовий архів» Коропської селищної ради Чернігівської області від 27.02.2024 року №79, кількість відпрацьованих позивачем людиноднів становить 70.

Позивачем було надіслано запит до комунальної установи «Трудовий архів» Коропської селищної ради Чернігівської області щодо нарахованої та отриманої мною заробітної плати у 1981 році.

З довідки комунальної установи «Трудовий архів» Коропської селищної ради Чернігівської області від 07.03.2024 року №97, вбачається, що позивач щомісячно (окрім листопада 1981 року) отримував заробітну плату.

Тобто, нарахування щомісячно у 1981 році (окрім листопада) заробітної плати підтверджує той факт, що позивач виконував свою роботу щомісячно, а тому ним відпрацьовано 174 людинодні (при встановленому мінімумі 240 вихододнів), замість 70. При цьому, з витягу з РЗО вбачається, що у 1981 році позивачу зарахований весь рік роботи - 1981 рік, до страхового стажу.

Однак, у доданому розрахунку (форма - РС-права) до рішення про відмову у призначенні пенсії за період 01.01.1981 - 31.12.1981 рік - робота в колгоспі з 1966 р. зазначено, що страховий стаж становить 2 міс. 19 днів, що в перерахунку дорівнює 70 людинодням (70 людиноднів : 25,4). Окрім того, у доданому розрахунку до рішення про відмову від 02.05.2024 року прямо зазначено, що кількість зарахованих людиноднів становить 70.

Відповідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до ст.3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.

Згідно п.1, 2, 6 Основних Положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Додаткові документи, а саме: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, подаються у випадках відсутності трудової книжки (пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»).

Згідно статті 62 Закону №1788, ч.1 ст.48 КЗпП України та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, №637, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

У моїй трудовій книжці колгоспника зазначений період, посада, кількість відпрацьованих людиноднів, підпис уповноваженої особи, печатка, які не піддані сумніву, тому не зрозуміло, чому мені зараховано відомості про трудодні зазначені в довідці, однак відомості зазначені в трудовій книжці - основному документі, не враховані, хоча вони є основними.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, згідно з якою на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та у позиції Верховного Суду в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов переконання, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком в частині не зарахування до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком 174 відпрацьованих людиноднів за рік в колгоспі «Зоря» за 1981 рік, є протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Київська обл., Фастівський р-н, 08500) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати рішення №24 від 28.05.2024 про відмову у призначенні пенсії, в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Зоря з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 та в частині не зарахування 174 відпрацьованих людиноднів за рік в колгоспі «Зоря» за 1981 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: з 01.08.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 28.02.2001, з 01.08.2001 по 30.04.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2005 року в ТОВ «Зоря» та період роботи в колгоспі «Зоря» за 1981 рік, а саме: 174 відпрацьованих людиноднів за рік, відповідно до записів трудової книжки колгоспника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 09.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ