Справа № 400/4483/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 р. № 400/4483/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М., за участю секретаря судового засідання Шакіної А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДепартаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19,м. Миколаїв,54001,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі - відповідач), в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення (вулиця Мала Морська, 19, місто Миколаїв, 54001, ) щодо призначення і виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення нарахувати і виплатити допомогу на проживання всім членам мого домогосподарства в кількості 4-ох осіб починаючи з березня 2024 року на наступний шестимісячний період; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 10 000,00 грн на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона неоднаразово зверталася до відповідача для призначення їй та її сім`ї виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Департаменту праці та соціального захисту населення миколаївської міської ради повідомив позивачку про те що в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам їй та її сім`ї з 01.03.2024 року відмовлено, оскільки при визначенні права на призначення допомоги з березня 2024 року до сукупного доходу її сім`ї було враховано дохід за період з 01.10.2023 по 31.12.2023, а саме заробітна плата чоловіка в сумі 102644,63 грн., інший дохід 1504,62 грн. дохід який врахований позивачці на рівні 0,5 розміру мінімальної заробітної плати оскільки у неї відсутні доходи 10050,00 грн. Всього 114 199,25 грн. У зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача складає 95416,61 грн. що не відповідає дійсності і перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 9 444,00 грн., допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, сім`ї позивача відмовлено та не призначено з 01.03.2024 вказану виплату ВПО. Посадовими особами Департаменту праці та соціального захисту населення були порушені права як самої позивачки так і права членів її сім`ї. Вважачи такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 04.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання.

Відповідач позов не визнав, подав відзив в якому зазначив, що 27.02.2024 р. ОСОБА_1 надала заяву до управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району м. Миколаєва (далі - Управління) на призначення допомоги з березня поточного року на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - ВПО) на наступний шестимісячний період з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

27.02.2024 р. Управлінням видані довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (копії додаються).

20.03.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Порядок №332).Відповідно до пункту 1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Відповідно до п. 3. Порядку № 332 - з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;для інших осіб - 2000 гривень. Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти, прийомні діти, діти, які виховуються батьками-вихователями в дитячих будинках сімейного типу, усиновлені діти, діти, над якими встановлено опіку або піклування, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної'), фахової передвищої, вищої освіти (зокрема у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; діти з інвалідністю після досягнення ними 18-річного віку до визнання їх особами з інвалідністю з дитинства І та II групи; не перебувають в шлюбі повнолітні діти; визнані особами з інвалідністю з дитинства І та II групи або особами з інвалідністю І групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю І групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей, та/або особи, які встановили у судовому порядку факт проживання однією сім`єю. Членом сім`ї може вважатися одинока особа, а також неповнолітня дитина, якщо така особа не входить до складу сім`ї. Склад сім`ї уповноваженої особи визначається на дату звернення за призначенням допомоги.

Пункт 14 Порядку № 332- період за який враховуються доходи, становить один квартал, що передує місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням або продовженням виплати допомоги на другий шестимісячний період, або три місяці, що передують місяцю звернення за допомогою або продовженням виплати допомоги на другий шестимісячний періодОбчислення середньомісячного сукупного доходу отримувача для призначення допомоги проводиться шляхом ділення на 3 загальної суми сукупного доходу осіб за період, за який враховуються доходи. Середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу сім`ї на кількість членів сім`ї.Середньомісячний сукупний дохід сім`ї обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. N 632 "Деякі питання виплати державної соціальної допомоги" Пункт 13 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 632 - під час обчислення державної соціальної допомоги для розрахунку середньомісячного сукупного доходу за кожний місяць, в якому відсутні доходи, включаються: 0,5 розміру мінімальної заробітної плати станом на кінець періоду, за який враховуються доходи, - для працездатних працюючих/непрацюючих осіб.

При визначенні права на призначення допомоги ВПО з березня 2024 р., відповідно до звернення ОСОБА_1 , до сукупного доходу сім`ї було враховано дохід згідно електронних даних ДПС та ПФУ за період з 01.10.2023 по 31.12.2023, а саме: заробітна плата чоловіка позивача в сумі 102 644,63 грн., інший дохід 1504,62 гри., дохід який врахований позивачу на рівні 0,5 розміру мінімальної заробітної плати (3350,00 грн.*3 міс.), оскільки у заявниці відсутні доходи (в сумі 10050,00 грн.). Всього : 114199,25 грн. 114199,25 грн. : 3 (місяці) = 38066,42 грн. - середньомісячний сукупний дохід сім`ї; 38066,42 : 4 (особи) = 9516,61 грн. - середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача.

Оскільки середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача допомоги із сім`ї ОСОБА_1 становить 9516,61 грн., що перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 9444,00 грн., у зв`язку з цим допомогу з 01.03.2024 р. не було призначено.

Щодо твердження позивача у позовній заяві, що для розрахунку допомоги необхідно було врахувати останні три місяці (грудень 2023, січень-лютий 2024) які передують місяцю в якому приймається рішення про призначення допомоги відповідач вказав, що при зверненні із заявою від 27.02.2024 про надання допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 мала право вибору за який період враховувати доходи згідно пункту 14 Порядку № 332. Бажання щодо урахування доходів за останні три місяці, які передують місяцю в якому приймається рішення про призначення допомоги заявницею не було виявлено, довідку встановленої форми про доходи за останні три місяці затверджену Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 27 серпня 2004 року № 192 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 червня 2015 року № 591) до Управління не було надано і в даному випадку, для розрахунку права на отримання допомоги були узяті доходи сім`ї позивача згідно електронного обміну інформації про доходи з податкової служби та пенсійного фонду (доступ про доходи фізичних осіб уповноважені працівники Управлінь Департаменту мають змогу отримувати у форматі останній квартал, що передує місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням або продовженням виплати допомоги) та проведено вищезазначений розрахунок допомоги ВПО за період один квартал, що передує місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням. Працівники Управління не обмежували та не порушували права ОСОБА_1 , діяли у межах своєї компетенції. Зі спірними питаннями та вирішенням його до відповідача позивачка не зверталась.

Разом з тим відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованого доходу в електронному вигляді на ОСОБА_5 (чоловік заявниці), які додаються як додатки до позовної заяви, не можуть бути прийняті до уваги, а також самий розрахунок допомоги який надано у позовній заяві не може бути прийнятий як доказ права на отримання допомоги ВПО, тому що для розрахунку допомоги на проживання ВПО необхідно заповнити та надати у форматі довідки про доходи затверджену Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 27 серпня 2004 року № 192 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 червня 2015 року № 591), відомості з вказаної довідки вносяться до програми та здійснюється автоматичний розрахунок допомоги.

Також твердження позивача у позовній заяві, що її заява від 27.02.2024р. не була вчасно розглянута, у березні 2024 року позивачка особисто звернулась до відповідача і дізналась, що її документи ще не розглянуті, дане твердження не відповідає дійсності, адже у самій заяві від 27.02.2024 р. про надання допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 власноруч написала прохання розглянути її заяву у березні 2024 р. Відповідач вказує, що 19.04.2024 засобом телефонного зв`язку було повідомлено позивачку про те, що вона не має права на призначення допомоги на проживання ВПО, про що було зроблено відмітку на самому рішенні від 05.04.2024 № -2024-1, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, судом встановлено.

27 лютого 2024 року позивачка звернулася до Департаменту праці та соціального захисту населення миколаївської міської ради із заявою про продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до п. 13 2 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 із змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів (далі - Порядок). У березні 2024 року особисто зверталася до відповідача і дізналася, що її звернення ще не розглянуте.

22.042024 року позивач звернулася на урядову гарячу лінію стосовно зволікання із призначенням їй та членам моєї сім`ї допомоги.

26 квітня 2024 року на телефон надійшли фото відповіді за № З-1524/ НМ-УГЛ/2133 від 25.04.2024 на звернення до Урядової гарячої лінії від Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в якій повідомили про те що в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам її сім`ї з 01.03.2024 року відмовлено, оскільки середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача складає 95416,61 грн. (що не відповідає дійсності) і перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 9444,00 грн., допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, не призначено з 01.03.2024 року, позивачка не погоджується з вказаним звернулась до суду для захисту своїх прав та законних інтересів

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання обліку та забезпечення соціальних гарантій внутрішньо переміщеним особам гарантується Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, постановою КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 №509, розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-р « Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках програми «єПідтримка», постановою КМУ від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно частин першої та другої статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Так відповідно до «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 із змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів п. 14 передбачено, що період, за який враховуються доходи, становить один квартал, що передує місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням або продовженням виплати допомоги на другий шестимісячний період, або три місяці, що передують місяцю звернення за допомогою або продовженням виплати допомоги на другий шестимісячний період.

Судом встановлено, що відповідачем у відповіді стосовно звернення на гарячу лінію зазначено, що допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви на осіб із складу членів сім`ї, якщо середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в такій сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги.

Разом з тим у відповіді наведено розрахунок за жовтень, листопад та грудень 2023 року, а не грудень 2023, січень 2024 та лютий 2024 (саме місяці які передують місяцю в якому приймається рішення про продовження допомоги на другий шестимісячний період).

Оскільки для розрахунку доходів для продовження виплат допомоги з 01.03.2024 року необхідно враховувати період три місяці перед місяцем в якому продовжується виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб то необхідно врахувати дохід за період з 01.12.2023 по 29.02.2024, а саме заробітна плата чоловіка позивачки в сумі 95443,79 грн., інший дохід 3911,22 грн. дохід який врахований мені на рівні 0,5 розміру мінімальної заробітної плати оскільки у неї відсутні доходи 10 650,00 грн. Всього 110005,01 грн. 110005,01:3 (місяці) = 36668,34 грн. - середньомісячний сукупний дохід родини 36668,34:4 (особи)-9167,08 грн. середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача. Середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача складає 9 167,08 грн. і не перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 9 444,00 грн., що свідчить про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачці та її сім`ї з 01.03.2024.

Щодо стягнення з відповідача 10 000,00 грн моральної шкоди на користь позивача, суд повідомляє наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не вказано, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відтісніть обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст.81 ЦПК України.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Аналогічна позиція висловлена у постанові ВС від 07.02.2023 по справі № 823/2108/18.

Суд вказує, що ОСОБА_1 не надано заключення судово-медичної експертизи, висновком якої було б підтверджено психологічний стан позивача та особливість сприйняття певної події а саме, дій відповідача. Також позивачем не надано жодного показання свідків, письмового та/або електронного доказу (документи, відео, аудіозаписами тощо) які б підтверджували стан ОСОБА_1 .

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між діяннями та його наслідками і наявність вини відповідача. Факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована розумним сумнівом і зазначенням того, які конкретно дії спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому в цій частині позовних вимог позивачу належить відмовити.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги слід задовольнити з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 391,36 грн.

Оскільки позов фактично задоволено, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід відшкодувати підтверджені судові витрати по сплаті судового збору 3391,36 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вулиця Мала Морська, 19, місто Миколаїв, 54001, ) щодо призначення і виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

3. Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради () нарахувати і виплатити допомогу на проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та всім членам родини в кількості 4-ох осіб починаючи з березня 2024 року на наступний шестимісячний період.

4. В частині стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі: 10000,00 грн на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19,м. Миколаїв,54001 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 3 391,36 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник