Справа № 120/3365/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 р. Справа № 120/3365/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) та про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та з 01.02.2001 отримує пенсію по інвалідності. Позивач зазначає, що 28.02.2024 вона звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про переведення її на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ із включенням в розрахунок всіх складових заробітної плати, які відображені в довідках № 0200-0602-8/17126 від 20.02.2024 та №0200-0602-8/9303 від 26.01.2024. Однак, ГУ ПФУ в Закарпатській області рішенням №08 від 06.03.2024 відмовило їй у призначенні пенсії державного службовця по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу». Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 22.03.2024 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачам 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

08.04.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач 1 проти позову заперечує. Зазначає, що позивач згідно даних матеріалів електронної пенсійної справи отримує з 01.02.2001 пенсію по інвалідності II групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно стажу державного службовця.

Вказує, що переходів з виду на вид, а також перерахунків пенсії у позивача не було. Тому станом на сьогоднішній день позивач перебуває на пенсії згідно Закону України "Про державну службу". Зазначає, що 28.02.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області подавши заяву про перерахунок пенсії із включенням в розрахунок всіх складових заробітної плати, які відображені в довідках № 0200-0602-8/17126 від 20.02.2024 та №0200-0602-8/9303 від 26.01.2024, вказавши підставу, а саме збільшення заробітної плати.

Відповідач 1 наголошує на тому, що положень, які закріплювали б можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців Постанова №1013 не містить. При цьому відповідач зауважує, що Постановою №622 передбачається затвердження лише однієї форми довідки, а саме для призначення пенсії. Вказує, що оскільки на час звернення позивача із заявою від 28.02.2024 про перерахунок пенсії, до якої додано довідки про отримуваний заробіток державного службовця, чинне законодавство не містить положень щодо можливості здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям відповідно до статті 37- 1 Закону №3723, а відповідно перехід з виду на вид не може відбутися оскільки позивач й так перебуває на пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Отже, на думку відповідача, ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу". За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому у їх задоволенні просить суд відмовити.

18.04.2024 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач 2 мотивує тим, що станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу». Крім того відповідач 2 також наголосив на тому, що оскільки на час звернення позивача із заявою від 28.02.2024 про перерахунок пенсії, до якої додано довідки про отримуваний заробіток державного службовця, чинне законодавство не містить положень щодо можливості здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям відповідно до статті 37- 1 Закону №3723, а відповідно перехід з виду на вид не може відбутися, оскільки позивачка й так перебуває на пенсії згідно Закону України «Про державну службу». З огляду на викладене відповідач 2 вважає, що позивачу правомірно відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, у зв`язку з чим в позові просить відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 з 01.02.2001 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності II групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну службу». Позивачу також була виплачена грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів, яка виплачується у разі звільнення з посади державного службовця у зв`язку з виходом на пенсію державного службовця, що підтверджується записами трудової книжки позивача.

До 01.02.2001 позивач перебувала на посаді державної служби в Бершадському відділі Пенсійного фонду України, а саме займала посаду заступника начальника відділу-начальника підвідділу надходження доходів.

28.02.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії із включенням в розрахунок всіх складових заробітної плати, які відображені в довідках № 0200-0602-8/17126 від 20.02.2024 та №0200-0602-8/9303 від 26.01.2024.

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Закарпатській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення №08 від 06.03.2024 про відмову перерахунку з пенсії

Мотивами прийняття даного рішення слугувало те, що оскільки ОСОБА_1 вже призначена пенсія згідно Закону України «Про державну службу» з 01.02.2001, а Закон №889 не передбачає проведення перерахунків раніше призначених пенсій, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні.

Листом від 11.03.2024 №0200-0307-8/24925 Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про прийняте рішення від 06.03.2024.

Не погоджуючись із рішенням відповідача 1, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України №3723-ХІІ від 16.12.1993 " Про державну службу".

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Водночас, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII також визначено право на пенсійне забезпечення (а саме - збереження права на призначення пенсії) державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України Про державну службу № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п. 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону № 1058-ІV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Таким чином, законодавство передбачає право саме на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

В даному випадку суд вказує на те, що пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" вже була призначена позивачці з 01.02.2021, а відтак положення пунктів 10 та 12 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (які стосуються саме збереження права на призначення пенсії) до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки перехід з виду на вид не може відбутись, оскільки позивач і так перебуває на пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Суд також звертає увагу, що у заяві до пенсійного органу позивач просила здійснити перерахунок пенсії державного службовця, надаючи нові довідки щодо заробітної плати (станом на грудень 2023 року).

Так, частиною першою статті 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачалося, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Проте, 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 року "Про державну службу" викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015 законодавець делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 01.01.2015 по 01.12.2015 знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України №3723-ХІІ від 16.12.1993 року "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865).

З 01.05.2016 року постанова Кабінету Міністрів України №865 втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до п.6 застосовується з 01.12.2015 року, виключено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865, а п.5 викладено в такій редакції: форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Слід зазначити, що вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця.

Отже, з 01.12.2015 року по 01.05.2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу". При цьому чинна у зазначений період редакція ст.37-1 Закону №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

Як вже зазначалось вище, 10.12.2015 прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. Закон №889-VIII набув чинності 01.05.2016 року, а положення Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п.10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Натомість, у статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у статті 42 якого визначено підстави для перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих, державних службовців до яких не віднесено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, позаяк законодавство не регламентує ані права особи на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №555/2183/16-а, від 26.02.2020 року у справі №508/808/16-а, від 28.10.2020 року у справі №826/16182/18, від 22.04.2021 року у справі №712/10182/17, від 03.11.2021 року у справі №373/2149/16-а.

Відсутність механізму перерахунку пенсії державним службовцям призначених за статтею 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" була також предметом розгляду Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 року №3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення підп.1 п.2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII зі змінами.

Зокрема, в абзаці четвертому пункту 5.6 мотивувальної частини даного рішення Конституційний Суд України також констатував, що розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII, є не звичайною законодавчою прогалиною, а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів ст.ст. 3, 8, 24, 46 Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою (пункт 5.7 даного рішення).

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскільки чинним законодавством України не передбачено перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, тому відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідок.

Щодо посилань позивача на п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу", суд вказує, що такі на спірні правовідносини не поширюються, оскільки позивачем уже було використано право на призначення пенсії за нормами ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII після 01.05.2016 року. Крім того, цими пунктами регулюються виключно питання призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу" мають необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а не питання проведення перерахунку пенсій колишніх державних службовців.

Як зазначено судом вище (з урахуванням рішення Конституційного суду України), правове регулювання перерахунку пенсії держслужбовців у майбутньому зазнає змін. Однак до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21.

Щодо посилання позивача постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №560/2826/21, то суд вказує на те, що викладені у цій постанові правові висновки не підлягають застосування в межах даної справи, оскільки правовідносини та обставини цих справ є різними (особа вперше звернулась за призначенням пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ).

Враховуючи вищезазначене, на переконання суду оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в №08 від 06.03.2024 про відмову в перерахунку пенсії позивача є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відтак відсутні підстави для задоволення і наступної похідної вимоги про зобов`язання відповідача 2 призначити і виплачувати з 28.02.2024 позивачу пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII на підставі довідок 20.02.2024 № 0200-0602-8/17126 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 0200-0602-8/9303 від 26.01.2024 про розміри надбавок, премій та інших виплат за грудень 2023 року, віднесених до категорій посад державної служби, і який на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі згідно ст. 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13.09.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих 22, м. Вінниця, 21005, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович