Справа № 138/1902/24
Суддя: Київська Т. Б.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/1902/24
Провадження №:2-адр/138/1/24
16.09.2024 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,
В провадженні суду знаходилась вказана вище адміністративна справа.
12.08.2024 судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено частково. 19.08.2024 до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу та сплачений позивачем судовий збір.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання без її та позивача участі. Вимоги заяви підтримала.
Представник відповідача подала до суду заперечення, які мотивовані тим, зокрема, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із даною заявою. Також зазначила, що сума заявлених до відшкодування витрати у розмірі 3000,00 грн. є значно завищеною, враховуючи складність справи. Вказана справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, зважаючи на це представник позивача участі у судових засіданнях не брала. Подана до суду позовна заява є типовою та нескладною у виконанні та долученими документами, які не потребують значних часових затрат. Враховуючи наведене вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений представником позивача до відшкодування неспівмірним з обсягом наданих адвокатських послуг та документально не доведеним, а тому просила у задоволенні заяви відмовити, однак у разі якщо суд прийде до висновку про ухвалення додаткового рішення, просила зменшити розмір судових витрат на правову допомогу. Розгляд заяви просила проводити без її участі.
Дослідивши зміст заяви та заперечення, матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша).
Частиною третьою вказаної вище статті визначено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Також, ч.3 вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник відповідача заперечуючи проти задоволення вказаної вище заяви, зазначала, зокрема, що представником позивача було пропущено строк для подання зазначеної заяви.
Так, рішення суду ухвалено 12.08.2024 та враховуючи п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду для подання доказів на підтвердження понесених витрат, останнім днем подачі відповідної заяви було 17.08.2024, що припадає на вихідний день (субота) та враховуючи зазначене, останнім днем для подання такої заяви є наступний робочий день, тобто 19.08.2024.
Зважаючи на викладене вище, а також те, що позивач у своєму позові зазначив орієнтовний попередній розрахунок понесених ним витрат, а також намір стягнути їх з відповідача, суд вважає, що представником позивача строк для звернення із даною заявою пропущений не був, а тому підстави для залишення даної заяви без розгляду відсутні та така підлягає розгляду по суті.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга). Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята). У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома).
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд наголошує, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа N 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа N 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 N 5076-VI (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Статтею 19 Закону N 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст. 30 Закону N 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховним Судом, зокрема у своїх постановах від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, від 17.09.2019 у справі N 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі N 726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
23.02.2024 між адвокатом Сердечнюк М.В. та Озімовським К.О. було укладено договір про представництво та надання правової допомоги. Відповідно до умов вказаного договору розрахунки за правову допомогу, провадяться за фактично виконані роботи на основі акту виконаних робіт шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок. Адвокат надає послуги, зокрема, з написання заяв, в тому числі позовних), запитів, скарг, відзиву, заперечень та підготовка інших процесуальних документів, представництво в суді та інших органах.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 25.06.2024 за договором про представництво на надання правової допомоги від 23.02.2024, сторони договору погодили вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, у написанні вказаного вище адміністративного позову, у розмірі 3000,00 грн.
Згідно прибуткового касового ордеру від 25.06.2024 позивач сплатив адвокату 3000,00 грн. за наданні неї адвокатські послуги.
Судом встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 3000,00 грн., а саме складання позовної заяви.
Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Представник відповідача просить суд зменшити розмір заявлених до відшкодування судових витрат понесених позивачем, у зв`язку з незначною складністю даної адміністративної справи.
Таким чином, враховуючи докази, надані позивачем на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вищенаведені документи можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.
Разом з тим, враховуючи принцип розумності та справедливості, обсяг проведеної роботи, малозначимість даної адміністративної справи, враховуючи заперечення сторони відповідача, суд вважає за доцільне зменшити суму витрати на правничу допомогу.
Крім того, позов задоволено частково, а тому стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, суд вважає, що заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., що буде відповідати критерію розумності, справедливості та необхідності у даній адміністративній справі, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454,20 грн., що буде відповідати пропорційності задоволених вимоги (75%).
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 132, 134, 139, 242-246, 250, 252, 255 КАС України, суд
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду від 12.08.2024 ухваленого у адміністративній справі № 138/1902/24.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Т.Б.Київська