Справа № 766/10644/24
Суддя: Скрипнік Л. А.
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

02.09.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

Головуючого судді - Скрипніка Л.А.,

за участю секретаря судового засідання Бівалькевич А.Р.,

в присутності позивача Журавленка В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Херсонського міського суду Херсонської області звернувся позивач із вищевказаним позовом, яким просив скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 397 від 12 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності його, ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 02.06.2024 року його було зупинено на блокпості, що розташований на виїзді з міста Миколаєва у бік міста Херсона працівниками поліції із посиланням на те, що він начебто перебуває у розшуку у зв`язку із тим, що ухиляється від виконання Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На заперечення позивача про те, що він рухається до свого місця проживання та планує пройти ВЛК поліцейські не реагували, та викликали представників ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди його було доставлено, а саме за адресою АДРЕСА_1 . 02.06.2024 року о 16.45 год. йому запропонували отримати повістку про те, що в цей же день і в цей же час він має з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 яку він вважає незрозумілою та незаконною. Зазначає про те, що він вимушений був заночувати в приміщенні РТЦК, де вже 03.06.2024 року в присутності представників поліції, представниками відповідачів його було повідомлено про те, що якщо він бажає поїхати додому він має на камеру повідомити про те, що він відмовляється від отримання повістки та проходження ВЛК, що позивачем і було здійснено. Проте вказує, що він при цьому не мав на меті ухилятися від проходження ВЛК чи отримання повістки. Після відмови позивача та її фіксування на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 397 від 03.06.2024 року, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У протоколі зазначено двох свідків, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також перебували у той момент у ТЦК будучи затриманими та направленими на проходження ВЛК. У протоколі зазначено, що справа буде розглядатись 12.06.2024 року о 10.00 год. за місцем знаходження відповідачів.

Вказує про те, що 05.06.2024 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою оновлення даних, проте йому було відмовлено, через постійні обстріли та вручено повістку для проходження відповідного огляд у м. Херсоні для чого необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 11.06.2024 року, коли йому було надано направлення до лікарні ім. А. і ОСОБА_4 для проходження ВЛК. 12.06.2024 року, проте, як було вказано у повістці, о 09.00 год. він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де йому було вручено нову повістку, вже на 12.06.2024 року, коли він мав з`явитися до цього ІНФОРМАЦІЯ_4 . З огляду на що, вказує про те, що він фізично не мав змоги з`явитися до відповідачів для розгляду його справи у м. Миколаєві, коли вже 22.06.2024 року поштовим зв`язком отримав оскаржувану постанову, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

В обкутування, на його думку, незаконності оскаржуваної постанови посилається на наступне: по-перше, він має право на отримання дозволу на виїзд із місця проживання, оскільки відноситься до категорії осіб, вказаних у пп. 3 п. 2-12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, оскільки є моряком; по-друге зі змісту постанови вбачається, що при її винесенні не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, суть його вини, майновий стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП; по-третє на переконання позивача факт відсутності в його діях провини підтверджується тим, що вже 05.06.2024 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою отримання дозволу на виїзд, як того вимагає чинне законодавство, а факт його перебування 12.06.2024 року підтверджується повісткою ІНФОРМАЦІЯ_6 , через що він фізично не міг з`явитися до відповідачів того ж дня о 10.00 год., а оскаржувану постанову отримав лише 22.06.2024 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 02.09.2024 року о 13.00 год.

01.08.2024 року Відповідачем подано до суду відзив, в якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на правомірність так законність спірної постанови, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також наявність достатніх доказів, що підтверджуються факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Відповідач зазначив, що позивача було зупинено співробітниками поліції та викликано представників Відповідача через наявність стосовно нього у базах даних МВС інформації про звернення ІНФОРМАЦІЯ_6 до компетентних органів на доставлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення до Обласного, районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_2 для можливого складання відповідних протоколів про адміністративне правопорушення та з`ясування обставин справи. Вказували про те, що уповноважені особи відповідачів діяли у межах визначених Законом. У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на ім`я позивача було виписане направлення на проходження медичного огляду на вих. № 403/ВЛК від 03.06.2024 року та повістка про проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби № 9/063 від 03.06.2024 року, а зміст зазначених документів доведено до позивача, проте останній відмовився від отримання вказаних документів та додатково відмовився проходити медичний огляд ВЛК для визначення стану придатності до військової служби, про що і було складено акт, а саме про відмову військовозобов`язаного від проходження медичного огляду ВЛК, що є самостійним складом правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Щодо допущеної у тексті оскаржуваної постанови описки зазначають, що вона дійсно була допущено, а саме в частині вказівки на дату її складання, проте вказана описка була усунута відповідно до ст. 304 КУпАП шляхом винесення відповідної постанови за № 397-о від 24.06.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши доводи позову та доводи заперечення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаний, приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_6 , та перебуває на обліку з 27.01.2015 року, що підтверджується копією відповідного посвідчення від 18.03.2024 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 було виписано повістку № 4/1063 про з`явлення 04.06.2024 року о 09.00 год. до приміщення відповідачів для проходження медичного огляду на визначення придатності до військової служби, та ним же того ж числа складено направлення позивача адресоване Голові об`єднаної ВЛК Центрального та ІНФОРМАЦІЯ_9 за № 403/ВЛК, проте від отримання вказаної повістки та відповідного направлення він відмовився, про що уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , в присутності двох свідків, як зазначено ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , того ж дня, а саме 03.06.2024 року було складено акт про відмову військовозобов`язаного від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

З огляду на викладене, 03.06.2024 року у м. Миколаєві, відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим солдатом ОСОБА_7 . Позивайло, на підставі ст. 235 КУпАП було складено протокол № 397 стосовно ОСОБА_1 , який складався в присутності тих же свідків, в якому наявні підписи ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 03.06.2024 року близько 13.39 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 вчинив правопорушення, яке полягало у тому, що він, в порушення ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовився проходити медичний огляд для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у якому також зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 змісту ст. 63 Конституції України та положень ст. 268 КУпАП, в якому містяться підписи останнього. До протоколу додано копії направлення на ВЛК від 03.06.2024 № 403/ВЛК, копія повістки № 9/1063 від 03.06.2024 року, копії паспорту та акта про відмову військовозобов`язаного від проходження медогляду ВЛК від 03.06.2024 року, другий примірних якого позивач отримав під розпис, та в якому також зазначено те, що розгляд протоколу відбудеться 12.06.2024 року о 10.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 каб. № 7.

Оскаржувано постановою № 397, із урахуванням постанови № 397-о від 24.12.2024 року, від 12.06.2024 року, стосовно позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 . ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 майором ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме в порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень, із вказівкою на необхідність сплати штрафу у п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення та зазначенням реквізитів для сплати штрафу.

Як вбачається із оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за те, що відповідно до протоколу № 397 від 03.06.2024 року, складеного відповідальним виконавцем солдатом ОСОБА_9 порушник 03.06.2024 року близько 13 год. 39 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 вчинив правопорушення яке полягало у тому, що ОСОБА_1 , в порушення ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився проходити медичний огляд для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із постанови також вбачається, що про розгляд справи о 10.00 год. 12.06.2024 року ОСОБА_1 був обізнаний, про що поставив власний підпис, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи він нього не надходило.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тоюто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст. ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку», є факт його відмови від проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме його відмова 03.06.2024 року близько 13.39 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 проходити медичний огляд для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено підписом самого ОСОБА_1 у протоколі № 397 від 03.06.2024 року, при цьому у цьому ж протоколі йго було повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме на 10.00 год. 12.06.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 кабінет № 7.

12.06.2024 року ( із урахуванням внесених у постанови виправлень щодо, про що зазначалось вище) в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 була винесена оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення № 397 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.

Отже, ОСОБА_1 , був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для розгляду протоколу, але в зазначений день не з`явився, причин неприбуття не повідомив, що заперечує вказівку позивача про неповідомлення його у встановленому законом порядку про час та місце розгляду протоколу.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження ВЛК підтверджується самими протоколом № 397 від 03.06.2024 року, в якому міститься власноручний підпис останнього, та в якому викладено обставини , встановлені судом вище.

За результатами розгляду адміністративної справи 12.06.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення відносно нього винесена постанова № 397 від 12.07.2024 року ( із урахуванням внесених виправлень) щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 17 000 гривень на користь держави.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач не з`явившись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу повістки порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП України.

Поважність причини неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтверджені жодними доказами, а вказівка його про те, що він проходив відповідні перевірки лікарів на вимогу саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , мало того що не підтверджуються жодними доказами наданими позивачем, а додані ним повістки ІНФОРМАЦІЯ_11 на дати 11.06.2024 року та 18.06.2024 року, при чому датовані 06.06.2024 року та 13.06.2024 року відповідно, так вказана обставина, навіть якщо б він дійсно не мав змоги з`явитися на вказану у оскаржуваній постанові дату, за наявності до того поважних підстав, хвороба, непереборні обставини пов`язані із бойовими діями, тощо, не заважала ОСОБА_1 звернутися до відповідачів із відповідним клопотанням про відкладення слухання справи, проте він цього не зробив, з приводу чого наявне посилання в оскаржуваній постанові, та чого позивач і саме не заперечував.

З приводу доводів позивача, щодо того, що оскаржувана постанова винесена без дотримання приписів як ст. 245 так і статті 33 КУпАП, щодо необхідності врахування певних обставин при призначенні адміністративного стягнення, то суд зауважує про те, що на позивача адміністративне стягнення було накладено адміністративне стягнення, як зазначено у самій постанові, із урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та ступеня його вини, якою також установлено відсутність як обтяжуючись так і пом`якшуючих відповідальність обставин, у мінімальному розмірі встановленому санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що заперечує вказівку позивача на порушення відповідачами, при винесенні оскаржуваної постанови відповідних норм КУпАП.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 8 Положення № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пп. 2 п. 1 Правил № 1487 зобов`язує військовозобов`язаних прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів

Отже, військовозобов`язаний зобов`язаний прибувати для проходження медичного огляду.

Суд зауважує про те, що, як вказує позивач, він є моряком, що дає йому право на виїзд за кордон, не звільняє його як військовозобов`язаного від виконання інших обов`язків, визначених Законом № 2232, Законом № 3547, Порядком № 1487 і Правилами № 1487, в тому числі прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду, за умови, що такий виклик здійснений в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Таким чином посилання позивача на той факт, що він є моряком, що, на його думку, звільняє його від відповідного обов`язку, не може бути підставою для не прибуття до ТЦК на виклик для проходження ВЛК .

Судом встановлено, що на момент події інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що підпадає під поняття «особливого періоду» в розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.210-1 ч.3 КУпАП, під час якого посадовими особами відповідача на виконання покладених на них обов`язків здійснювались заходи з мобілізації.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.

Та обставина, що оскаржувана постанова містить помилку при зазначенні дати її складання, була усунута відповідачами, винесенням додаткової постанови № 397-о від 24.06.2024 року, що відповідає положенням ст. 379 КУпАП, та у силу вимог процесуального закону не може слугувати підставою для скасування цієї постанови.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90, 99, 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 13.09.2024 року.

СуддяЛ. А. Скрипнік