Справа № 766/27045/21
Суддя: Ус О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/27045/21

Пров. №2-а/766/87/24

17 вересня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні міського суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Херсонській області, поліцейського Управління патрульної поліції в Херсонській області старшого сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Підкупняка Віктора Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

31.12.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДП18 № 244145 від 17.12.2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 510,00 грн., а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення; стягнути на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2021 р. співробітником Управління патрульної поліції в Херсонській області винесено постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки (порушення п. 2.3.в ПДР України). Зазначає, що транспортним засобом він не керував. Оскільки він не здійснював рух транспортного засобу відсутній склад адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того порушена процедура притягнення до відповідальності, права та обов`язки не роз`яснювалися.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

22.02.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, надано відеофайли спілкування з поліцейськими під час притягнення до адміністративної відповідальності.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено.

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду, виходу головуючого з відпустки та проведення інвентаризації, призначено продовження розгляду справи.

В судовому засіданні 10.09.2024 р. представник відповідача позов не визнала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеними у відзиві на позов, просила у його задоволенні відмовити.

В судове засідання позивач не прибув про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про на сайті суду, оскільки його місцем проживання є тимчасово окупована територія (м.Олешки).

За приписами ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом оглянуто відеозаписи, долучені представником відповідача до відзиву, з яких вбачається факт складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ДТП, процес притягнення позивача до адміністративної відповідальності, рух транспортного засобу в темну пору доби, на якому неможливо встановити державні номерні знаки та включення світла ближніх фар.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 5 статті 121 КУпАП визнається, зокрема, порушення правил користування ременями безпеки.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ДП18 № 244145 від 17.12.2021 р., складеної поліцейським Управління патрульної поліції в Херсонській області старшим сержантом поліції 1 батальйону 3 роти ОСОБА_2 , 17.12.2021 р. було розглянуто справу щодо ОСОБА_1 та встановлено, що 17.12.2021 року о 15-35 год. в м.Херсоні, вулиця Маяковського, 13, водій керував транспортним засобом та не був пристебнутий засобами пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 121 ч.5 КУпАП, прийняте рішення по справі штраф 510 грн. До постанови документи не додавалися. Постанова про адміністративне правопорушення не містить переліку доказів, на підставі яких поліцейський прийшов до висновку про наявність у діях особи адміністративного правопорушення.

Судом не може бути прийнято до уваги як належні та допустимі докази, на підставі яких прийнято рішення суб`єктом владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, надані відповідачем відеозаписи, оскільки про їх наявність не зазначено у постанові, крім того, надані суду відеофайли не забезпечують безперервність запису, що є порушенням вимог п. 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом МВС України від 18.12.2018 р. №1026; надані до матеріалів відеофайли не містить фіксації факту руху позивача, інші фрагменти відеофайлів містять дії щодо процесу складення протоколу за іншою статтею КУпАП (огляд на стан сп`яніння).

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єкта приватного права, що знаходиться у нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а в даному випадку унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу, об`єктивної сторони вчиненого правопорушення та вини особи у його вчинення.

Згідно з п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018р. №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За правилами ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а саме відеозаписи, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення. В оскаржуваній постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис відсутні. А тому навіть у разі наявності відеозапису його не можна вважати допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на Відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі №524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП є порушення правил користування ременями безпеки. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом та відповідно наявність порушення відповідних правил ПДР України.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, за п. 2.3.в ПДР України на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Факт керування позивачем транспортним засобом та порушення при цьому п.2.3.в ПДР України відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

Інших доказів, які б свідчили про наявність у Позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема, пояснень свідків, відеозапис, які були б зазначені у постанові, матеріали справи не містять.

Оскільки з наданих сторонами доказів судом достовірно не встановлений факт керування позивачем транспортним засобом, що є складовою частиною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, адміністративне стягнення за якою застосовано до ОСОБА_1 постанова посадової особи відповідача не відповідає нормам закону.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із змісту ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід зауважити, що відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили факт порушення позивачем пунктів ПДР України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд дійшов висновку про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з недоведеністю вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Розгляд інших доводів позовної заяви та відзиву на позов суд вважає недоцільним з огляду на недоведеність складу адміністративного правопорушення.

За приписами ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, судом встановлено, що вина позивача у порушенні правил дорожнього руху України не доведена належними та допустимими доказами, а постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить доказів вчинення правопорушення, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В той же час щодо вимог до інспектора, який склав постанову слід відмовити, оскільки останній нек є належним відповідачем по справі з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України під вжитим у цьому Кодексі терміном "суб`єкт владних повноважень" розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Верховний Суд сформував сталу судову практику, згідно з якою як під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, інспектори не діють як самостійний суб`єкт владних повноважень, а діють від імені органу (наприклад, постанови Верховного Суду від 01 липня 2021 року в справі №628/348/18, від 16 листопада 2020 в справі № 398/2077/17, від 29 вересня 2020 року в справі № 823/2479/18, від 27 липня 2020 року в справі № 818/1512/17), тобто в даному випадку Управління патрульної поліції.

Відповідачем у справах, які розглядаються судом у порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, зокрема Департамент патрульної поліції в особі територіального органу, а не особа, яка перебуває із цим органом у трудових відносинах, зокрема "інспектор".

Відповідно до статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав заявленого позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості заявленого позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Одночасно обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна в разі потреби.

Водночас позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Такі висновки у питанні визначення належного відповідача у справі з подібними правовідносинами зробив Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 12.12.2023 у справі № 160/7116/19.

В даному випадку позивачем було визначено два відповідача, один з яких є належним, тому заміни неналежного відповідача на належного під час розгляду справи не потребувало.

За ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду вищевикладене, на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.

На підтвердження наявності інших витрат позивачем доказів не надано

Рішення складено в повному обсязі у нарадчій кімнаті 17 вересня 2024 року.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (код юридичної особи 401108656, юридична адреса: м.Київ, вулиця Федора Ернеста, 3) в особі Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Херсон, просп. Національної Гвардії України, буд. 128), поліцейського Управління патрульної поліції в Херсонській області старшого сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Підкупняка Віктора Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 244145 від 17.12.2021 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. за ч.5 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні вимог до поліцейського Управління патрульної поліції в Херсонській області старшого сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Підкупняка Віктора Сергійовича відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 (нуль) коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус