Справа № 620/13391/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

При секретарі: Долинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської митниці з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102210/2023/000013.

- зобов`язати Чернігівську митницю провести митне оформлення транспортного засобу Daimler SP250, 1961 року випуску за митною декларацією UA3531U5.

Позов обґрунтовано тим, що у спірному рішенні не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви та причини неможливості митного оформлення транспортного засобу Daimler SP250, 1961 року випуску.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102210/2023/000013. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо дотримання позивачем умови проживання на території країни, з якої прибув, протягом 3-х років, оскільки вказане спростовується отриманням посвідки на постійне проживання в Україні у 2023 році.

На думку апелянта, оскільки наданий сертифікат від 25.06.2004 № до транспортного засобу виданий в Сполучених Штатах Америки, а не в Республіці Панама як країни з якої переселяється позивач, тому такий транспортний засіб підлягав реєстрації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що громадянин ОСОБА_1 мав намір ввезти вказаний автомобіль із звільненням від оподаткування митними платежами, у зв`язку із переселенням на постійне місце проживання в Україні протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне місце проживання в Україні.

Як зазначає позивач, у спірному рішенні (картці відмови) не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви у достовірності того, що позивач має постійне місце проживання в Україні та того факту, що автомобіль перебував в Республіці Панама більше року, що свідчить про протиправність такого рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2021 на митну територію України на адресу громадянина ОСОБА_1 за попередньою митною декларацією від 10.03.2021 № UA102030/2021/830856 ввезено легковий автомобіль марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 .

16 березня 2021 року зазначений транспортний засіб був доставлений в місце доставки ТОВ «МТ-Рiвнопілля» зону митного контролю відділу митного оформлення № 2 митного поста «Чернігів-вантажний» Північної митниці Держмитслужби, про що до ЄАІС Держмитслужби внесено відповідну відмітку.

Того ж дня, легковий автомобіль марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , за митною декларацією від 16.03.2021 №UA102030/2021/632892 поміщений у митний режим «митний склад» та розміщений на зберігання на митному складі відкритого типу (реєстраційний номер у реєстрі митних складів M/0469/V/01) ТОВ «МТ-Рівнопілля».

Листом Чернігівської митниці від 15.08.2022 № 7.11-3/7.11-17-01/17/3918 митним органом поінформовано ТОВ «МТ-Рівнопілля» та громадянина ОСОБА_1 про факт анулювання дозволу на відкриття та експлуатацію митного складу відкритого типу ТОВ «МТ-Рівнопілля» та про необхідність на виконання вимог положень частини другої статті 429 Митного кодексу України протягом 30 днів з дня анулювання дозволу на відкриття та експлуатацію митного складу, переміщення товарів, які зберігаються на цьому складі, під митним контролем їх власником, уповноваженою ним особою або утримувачем митного складу на інший митний склад, на склад митного органу чи заявлення в інший митний режим, а саме в строк до 13.09.2022.

13 вересня 2022 року вищевказаний автомобіль був перевезений з митного складу Рівнопілля до Чернігівської митниці, де був розвантажений та поміщений в зону митного контролю з метою його розмитнення.

13 вересня 2022 року позивачем до митного органу подано митну декларацію від 13.09.2022 № UA102170/2022/002148 на легковий автомобіль марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 та зазначений автомобіль поміщений у митний режим «реекспорт» для вивезення за межі митної території України.

У подальшому, 22.09.2022 до Чернігівської митниці надійшла заява громадянина ОСОБА_1 від 21.09.2022 № б/н з проханням анулювання митної декларації від 13.09.2022, за якою транспортний засіб поміщений в режим «реекспорт», та поміщення автомобіля марки Daimler SP250, 1961 року випуску, на склад Чернігівської митниці.

У зв`язку із тим, що у вищезазначеній заяві ОСОБА_1 не було зазначено номеру митної декларації, яку він просить анулювати, 26.09.2022 до Чернігівської митниці ним була подана нова заява від 21.09.2022 № б/н з аналогічним проханням анулювання митної декларації від 13.09.2022 № UA102170/2022/002148, за якою транспортний засіб поміщений в режим «реекспорт», та поміщення автомобіля марки Daimler SP250, 1961 року випуску, на склад Чернігівської митниці.

Крім того, 27.09.2022 до Чернігівської митниці громадянин ОСОБА_1 направив заяву від 27.09.2022 (вхідний Чернігівської митниці № Л/7241/ДЗН/10-02-09 від 27.09.2022), в якій просив у зареєстровану Чернігівською митницею заяву за №Л/7152/ДЗН/10-02-09 від 26.09.2022 відкликати, а заяву, яка зареєстрована Чернігівською митницею за №Л/7052/ДЗН/10-02-09 від 22.09.2022, розглянути лише в частині розміщення автомобіля на склад митного органу.

21 жовтня 2022 року після отримання від ОСОБА_1 довіреності від 20.10.2022 громадянином ОСОБА_3 за уніфікованою митною квитанцією МД-1 від 21.10.2022 серія КВ № 260228 легковий автомобіль марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 фактично розміщений на складі Чернігівської митниці.

26 липня 2023 року до відділу митного оформлення «Центральний» митного поста «Чернігів» подано митну декларацію № 23UA31U5 з метою випуску у вільний обіг легкового автомобіля марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , із звільненням від оподаткування митними платежами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну громадянина ОСОБА_1 .

У зв`язку із тим, що громадянином ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують те, що до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років, а також не надано документів, які підтверджують те, що до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, митним постом «Чернігів» відмовлено в оформленні митної декларації № 23UA31U5 та видано карту відмови №UA102210/2023/00004.

24 серпня 2023 року до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чернігів» подано нову митну декларацію № 23UA95U8 з метою випуску у вільний обіг легкового автомобіля марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , із звільненням від оподаткування митними платежами, у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну громадянина ОСОБА_1 .

Митним постом «Чернігів» відмовлено в оформленні митної декларації №23UA95U8 та видано карту відмови № UA102210/2023/00013 у зв`язку із тим, що громадянином ОСОБА_1 : не надано документального підтвердження самого факту переселення на постійне місце проживання, оскільки відповідно до поданих документів громадянин ОСОБА_1 має право на постійне проживання в Республіці Панама до 15.07.2027, в той же час мав посвідку на тимчасове проживання в Україні; не надано документів, які підтверджують те, що до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки умови визначені частиною десятою статті 374 Митного кодексу України, які забезпечують митне оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування при переселенні громадянина на постійне місце проживання в Україну були дотримані, а тому картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102210/2023/000013 є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання Чернігівську митницю провести митне оформлення транспортного засобу Daimler SP250, 1961 року випуску за митною декларацією UA3531U5 задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 21, 24, 25, 29 частини першої статті 4 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - МК України) визначено, що: митна процедура - це зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання; митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення; митні формальності - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 544 МК України здійснюючи державну митну справу, органи доходів і зборів виконують основні завдання, зокрема, здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

За приписами підпункту «б» пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років: транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

У разі пропуску внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, хвороби або з інших поважних причин, що підтверджується відповідними документами, встановленого цим пунктом строку ввезення (пересилання) товарів на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами цей строк може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів, але не більш як до двох років з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.

З аналізу викладених норм слідує, що законодавством визначені умови звільнення від оподаткування митними платежами товарів, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну (у тому числі транспортні засоби), а саме:

- ввезення транспортного засобу протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні (наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні);

- надання документального підтвердження, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;

- надання документального підтвердження, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Як свідчать матеріали справи, 13.03.2021 на митну територію України на адресу громадянина ОСОБА_1 за попередньою митною декларацією від 10.03.2021 № UA102030/2021/830856 ввезено легковий автомобіль марки Daimler SP250, 1961 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 .

Однак, митним постом «Чернігів» відмовлено в оформленні митної декларації №23UA95U8 та видано карту відмови № UA102210/2023/00013 у зв`язку із тим, що громадянином ОСОБА_1 : не надано документального підтвердження самого факту переселення на постійне місце проживання, оскільки відповідно до поданих документів громадянин ОСОБА_1 має право на постійне проживання в Республіці Панама до 15.07.2027, в той же час мав посвідку на тимчасове проживання в Україні; не надано документів, які підтверджують те, що до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року .

У відповідності до пп. «б» підпункту 4.2 пункту 4 розділу III наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» для іноземців та осіб без громадянства, які переселяються на постійне місце проживання в Україну:

а) паспортний документ іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон з імміграційною візою на постійне проживання в Україні, виданою закордонним дипломатичним представництвом або консульською установою України, та/або копія дозволу на імміграцію в Україну;

б) посвідка на постійне проживання в Україні (може бути відсутньою при перетині митного кордону України);

в) відмітка у паспортному документі іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон про наявність дозволу на постійне проживання, встановлена додатком 1 до Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 №1074 (може бути відсутня при перетині митного кордону України).

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в Україні та має посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , видану 21.09.2020 органом 7401 та постійно проживав на території країни попереднього місця проживання не менше трьох років, про що свідчить посвідка про постійне місце проживання в Республіці Панама № Е-8-97919, яка видана 15.09.2017;

До того ж, позивачем надано докази, зокрема, сертифікат від 25.06.2004, який підтверджує, що позивач є власником транспортного засобу і транспортний засіб відноситься до тих, які не підлягають реєстрації.

Так, у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у разі, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. При цьому необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення вимог вказаних норм відповідач відповідач не надав належних та допустимих доказів спростування наданої позивачем інформації щодо не дотримання вимог, встановлених частиною десятою статті 374 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови визначені частиною десятою статті 374 Митного кодексу України, які забезпечують митне оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування при переселенні громадянина на постійне місце проживання в Україну були дотримані, а тому картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102210/2023/000013 є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, позовні вимоги про зобов`язання Чернігівську митницю провести митне оформлення транспортного засобу Daimler SP250, 1961 року випуску за митною декларацією UA3531U5 задоволенню не підлягають з підстав того, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко