Справа № 420/26308/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/26308/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі НОМЕР_1 Прикордонний загін) про визнання протиправним та скасування рішення №2643 від 10.09.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач зазначив про його невмотивованість, позаяк в цьому документі була відсутня конкретна підстава його прийняття.

Позивач указує, що ним було надано повний пакет документів для перетину державного кордону, з метою перевезення товару з території Молдови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення №2643 від 10.09.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на причини відмови, а міститься посилання тільки на загальну назву нормативних актів, як на підставу для відмови в перетині державного кордону.

Водночас, на думку суду, при виконанні своїх функціональних обов`язків службова особа НОМЕР_1 Прикордонного загону, приймаючи рішення про відмову в перетинанні державного кордону від 10.09.2023, не могла обмежитися лише посиланням на нормативні акти, а зобов`язана була зазначити причини з яких позивачу відмовлено в перетині державного кордону та послатися на статті/пункти нормативного акту, яким субєкт владних повноважень, керувався при прийнятті спірного рішення.

За таких умов, суд першої інстанції вважав, що невиконання встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на його необґрунтованість, НОМЕР_1 Прикордонний загін подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтування доводів апеляційної скарги полягає в тому, що, при перетинанні державного кордону, позивач не підтвердив мету поїздки, а тому спірне рішення прийнято на підставі пункту 29 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57 (далі Правила перетинання державного кордону).

Скаржник указує, що з пояснень позивача посадова особа прикордоної служби встановила, що, останній, на вантажному транспортному засобі без багажу, виїзджає за кордон у зв`язку з проведенням конкурсу, в якому приймає участь ТОВ «Транс-Сервіс-1».

За поясненнями ОСОБА_1 , як указав скаржник, у конкурсі виграє та фірма, у якої більше перетинів державного кордону водіями вантажних транспортних засобів.

Отже, на переконання скаржника, особа не мала на меті перевозити будь-який вантаж.

Позивач та третя особа, скориставшись правом подання відзиву на апеляцію, вважають її необґрунтованою та просять залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про задоволення позову.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянином України.

Згідно з наказом директора ТОВ «Транс-сервіс-1» №ТС000001004-к від 22.11. 2022 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «Транс-сервіс-1» водієм автотранспортних засобів з виконання робіт за професією «експедитор - транспортний».

Згідно транспортного завдання для ТОВ «Транс-Сервіс-1», останній як транспортний перевізник, мав би виконати міжнародний рейс автопоїздом НОМЕР_3 / НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 з пункту навантаження на території Молдови Soroca Stefan cel Mare str.131 до м. Київа вул.Зрошувальна 7 через погранперехід КПП Староказаче. Замовником було Фермерське господарство «Улар», товар добрива в біг-бегах.

Дані про ОСОБА_1 , як водія вантажівки, який здійснює міжнародні перевезення, були внесені у систему «Шлях».

10.09.2023 начальником групи відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України №2643 (тип А) громадянину України: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для прийняття даного рішення зазначено Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» №3857, Правила перетинання державного кордону.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

У доводах апеляційної скарги НОМЕР_1 Прикордонний загін посилається на те що, при перетинанні державного кордону, громадянин ОСОБА_1 не підтвердив мету поїздки, що стало підставою для відмови в перетині державного кордону.

Досліджуюич даний довід, колегія суддів керується таким.

Так, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Отже, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України повинно бути обґрунтованим із зазначенням причин відмови.

Досліджуючи спірне рішення, колегія суддів встановила, що підставою для його прийняття стали Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та Правила перетинання державного кордону без зазначення пунктів правил або статей закону.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії.

Так, правовий акт індивідуальної дії це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У свою чергу, невиконання законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року по справі №822/1878/18, від 03 червня 2021 року по справі №2040/7098/18.

Отже, 10.09.2023 суб`єктом владних повноважень необґрунтовано було відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону.

Посилання в апеляції на те, що позивач не підтвердив мету поїздки, колегією суддів не приймається, оскільки, у спірному рішенні суб`єкт владних повноважень, таких обставин не зазначав.

Крім того, скаржник не навів обставин за яких позивач мав підтвердити мету поїздки (надання певних документів тощо).

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини сформулював висновок, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім того, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 36 рішення по справі «Суомінен проти Фінляндії» №37801/97 від 01 липня 2003 року вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Головною ознакою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість). Це означає, що суб`єкти владних повноважень, які видають такі акти повинні чітко формулювати конкретні юридичні волевиявлення, задля розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління. Крім того, вони повинні чітко визначати адресата конкретної особи або осіб, виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами, а також такі акти повинні чітко відповідати нормам чинного законодавства.

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення про відмову в перетинанні державного кордону України не є обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, будь-яких доводів, з боку скаржника, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.09.2024.