Справа № 600/2507/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2507/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пунктів 1, 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пунктів 1, 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу не виплачено додатку винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року. Позивач вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яке тривало безперервно з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року, що підтверджується виписками із закладів охорони здоров`я, в яких позивач проходив лікування. Натомість станом на день подання до суду цього позову відповідач протиправно не виплатив позивачу встановлену положеннями пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року додаткову винагороду.

Ухвалою суду від 13 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, оскільки законодавством визначено, що необхідною умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн є наявність висновку військово-лікарської комісії, в якjve має бути визначено, що поранення є тяжким. Водночас з наданих позивачем документів не вбачається того, що отримане позивачем поранення є тяжким, що виключає наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, про яку йдеться у позові. Додатково відповідач вказав про подання позивачем цього позову з пропуском строку звернення до суду. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав про помилкове тлумачення відповідачем положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, оскільки в них не йдеться про обов`язкову наявність такої умови для виплати додаткової винагороди як тяжкість отриманого поранення. Водночас факт отримання позивачем поранення підтверджується довідкою про обставини травми. Твердження відповідача про подання позову з пропуском строку звернення до суду позивач також вважає помилковими, оскільки після завершення лікування позивач продовжив проходження військової служби з подальшим лікуванням опорно-рухової частини, а про порушення своїх прав позивач дізнався вже у травні 2024 року після отримання банківської виписки про надходження по картковому рахунку. Наполягав на задоволенні позову.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2023 року №4 ОСОБА_1 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який прибув із військової частини НОМЕР_2 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначений на посаду сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 04 січня 2023 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і на всі види забезпечення починаючи з 04 січня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 липня 2023 року №193 ОСОБА_1 було виключено зі складу сил та засобів 10 АК оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучалися та брали безпосередню участь у бойових діях (здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань як такого, що було евакуйовано у зв`язку з пораненням.

Як вбачається зі змісту довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 20 серпня 2023 року №3739, 12 липня 2023 року о 10:00 год. в районі н.п. П`ятихатки-Лобкове Запорізької області ОСОБА_1 отримав поранення в результаті ворожого артилерійського і мінометного обстрілу, під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Під час поранення ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту, не вчиняв дій, що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, не використовував в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, устаткуванням, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині.

Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 13 липня 2023 року №01-06/1938 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 12 липня 2023 року по 14 липня 2023 року, був виписаний для подальшого етапу евакуації, потребував подальшого стаціонарного лікування.

Факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 12 липня 2023 року по 13 липня 2023 року у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради також підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10369.

Як вбачається з довідки (первинної) про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №1787 від 25 серпня 2023 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 16 липня 2023 року по 25 серпня 2023 року.

Факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 16 липня 2023 року по 25 серпня 2023 року у Комунальному некомерційному підприємстві Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» також підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13329 від 25 серпня 2023 року.

У період з 25 серпня 2023 року по 08 вересня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3885Р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 11 вересня 2023 року №254 ОСОБА_1 вважався таким, що залучений до складу сил та засобів 10 АК оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь у бойових діях (здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань як такий, що прибув після лікування та поранення.

Як вбачається зі змісту виписки по картці рахунку ОСОБА_2 , виданої АТ КБ «Приватбанк» 03 червня 2024 року, позивачу у період з липня по вересень 2023 року військова частина НОМЕР_1 здійснювала виплату заробітної плати.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03 червня 2024 року, позивач отримував дохід від військової частини НОМЕР_1 з кодом та назвою ознаки доходу 185 Виплати військовослужбовцям.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до пунктів 1, 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 листопада 1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024 строк дії воєнного стану продовжено.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції, яка застосовувалася на час спірного у даній справі періоду з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1-2 Постанови №168 установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Абзацом четвертим пункту 10 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно пункту 11 Розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Судом встановлено, що на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 №929 від 20 серпня 2023 року відповідачем 23 серпня 2023 року було видано довідку за №3739 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , в якій вказано, що останній отримав вогнепальне осколкове поранення за таких обставин: 12 липня 2023 року о 10:00 год. в районі н.п. П`ятихатки-Лобкове Запорізької області ОСОБА_1 отримав поранення в результаті ворожого артилерійського і мінометного обстрілу, під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Під час поранення ОСОБА_1 перебував в засобах індивідуального захисту, не вчиняв дій, що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, не використовував в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, устаткуванням, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині.

При цьому, як вбачається зі змісту відзиву, відповідачем не заперечується обставина щодо отримання позивачем поранення під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Відповідачем не заперечується, що отримане позивачем поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що у період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням у таких закладах охорони здоров`я:

- у період з 12 липня 2023 року по 14 липня 2023 року у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, що підтверджується довідкою від 13 липня 2023 року №01-06/1938 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10369;

- у період з 16 липня 2023 року по 25 серпня 2023 року у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України (первинна) №1787 від 25 серпня 2023 року та випискою із медичної карти стаціонарного хворого №13329 від 25 серпня 2023 року, виданою КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги»;

- у період з 25 серпня 2023 року по 08 вересня 2023 року у КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3885Р, виданою КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради».

Таким чином, наведені вище обставини, на переконання суду, свідчать про те, що у розумінні абзацу 4 пункту 1-2 Постанови №168 (в редакції, яка застосовувалася на час спірного у даній справі періоду перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року) позивач вважається особою, яка у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення), а тому він має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

У ході судового розгляду цієї справи відповідач не навів доводів та не надав до суду жодних доказів того, що додаткова грошова винагорода, передбачена абзацом 4 пункту 1-2 Постанови №168 у розмірі до 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), була виплачена позивачу за період перебування його на стаціонарному лікуванні з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на те, що необхідною умовою для виплати спірної додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні є встановлення факту, що отримане поранення є тяжким, то такі є безпідставними, оскільки згідно норм Постанови №168 встановлення ступеня тяжкості отриманої військовослужбовцем травми має значення лише при вирішенні питання щодо встановленому виплати додаткової винагороди за перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Також суд вважає помилковими доводи відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач, завершивши стаціонарне лікування внаслідок отриманого поранення, продовжив проходження військової служби, що підтверджується доданим до відзиву наказом командира військової частини НОМЕР_1 11 вересня 2023 року №254, згідно з яким ОСОБА_1 вважався таким, що залучений до складу сил та засобів 10 АК оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь у бойових діях (здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань як такий, що прибув після лікування та поранення.

Натомість, на переконання суду, про порушення своїх прав позивач дізнався лише у травні 2024 року після отримання банківської виписки по надходженням на свій картковий рахунок, у тому числі й за спірний період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року, згідно з якими позивачу за період перебування на стаціонарному лікуванні виплачувалась лише заробітна плата (грошове забезпечення). Відомості про виплату військовою частиною НОМЕР_1 позивачу додаткової винагороди у банківській виписці відсутні.

Доказів того, що позивач міг дізнатись про порушення своїх прав раніше зазначеного вище часу відповідач до суду не надав.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування і невиплати позивачу такої додаткової винагороди.

Тому суд зобов`язує військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення позову. Натомість доводи відзиву є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану» виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 12 липня 2023 року по 08 вересня 2023 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13 вересня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк