Справа № 320/8907/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8907/23 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Карпушова О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманої заробітної плати, премії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу заробітної плати у повному обсязі, обчисленої у розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року в сумі 275 940, 76 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу щорічної премії за 2020 рік у повному обсязі, обчисленої у розмірі, передбаченому частиною 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої частини щорічної премії за 2020 рік в сумі 68 104, 80 грн;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести компенсацію позивачу недоотриманого доходу (заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року, щорічної премії за 2020 рік) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в день виплати заборгованості по премії та заробітній платі за відповідний місяць.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 22.12.2015 був призначений на посаду начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України.

Наказом Офісу Генерального прокурора №2266ц від 29.12.2019 позивача з 02.01.2020 переведено на посаду начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора.

09.11.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про заробітну плату за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року.

26.12.2022 Офіс Генерального прокурора листом № 07-1207-22 повідомив позивачу наступне, що згідно ст. 98 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці фінансується із бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань. Механізм встановлення розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби, що дає право на таку надбавку, визначений постановою КМУ від 09.12.2015 №1090, якою затверджено відповідний Порядок, п. 3 якого передбачає, що надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби, у розмірах, зазначених у ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». У 2020 році надбавка нараховувалась у розмірі 25 % посадового окладу згідно ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за наявності стажу роботи понад 15 років.

Позивач зазначає, що Офіс Генерального прокурора неправомірно застосовував норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ (далі - Закон № 553-ІХ). Крім того, на думку позивача, застосування обмежень розміру заробітної плати, встановленої нормою Закону № 553-ІХ є неправомірним, оскільки заробітна плата прокурора згідно з частини 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Не погоджуючись із розмірами заробітної плати за квітень-серпень 2020 року та щорічної премії за 2020 рік, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону №1697-VII систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Особливості організації і діяльності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури визначені статтею 8-1 цього Закону. Утворення Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, визначення її структури і штату здійснюються Генеральним прокурором за погодженням з Директором Національного антикорупційного бюро України (ч. 3 ст. 7 Закону №1697-VII).

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону №1697-VII в Офісі Генерального прокурора утворюється (на правах самостійного структурного підрозділу) Спеціалізована антикорупційна прокуратура, на яку покладаються такі функції: 1) здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування Національним антикорупційним бюро України; 2) підтримання державного обвинувачення у відповідних провадженнях; 3) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених цим Законом і пов`язаних із корупційними або пов`язаними з корупцією правопорушеннями, а також представництво у межах своєї компетенції інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. У межах реалізації своїх функцій Спеціалізована антикорупційна прокуратура здійснює міжнародне співробітництво.

Частиною 1 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.

Зокрема, посадовий оклад прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не може бути меншим за посадовий оклад керівника структурного підрозділу центрального управління Національного антикорупційного бюро України, що здійснює досудове розслідування (ч. 6 ст. 81 Закону № 1697-VII).

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII).

Частиною 1 ст. 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону № 1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Згідно зі статтями 8 і 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року № 2456-VI встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, які набрали чинності з 01.01.2015 установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, вказана норма пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у відповідній частині втратила чинність з 26.03.2020, заробітна плата працівнику прокуратури має бути визначена ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншим нормативно правовим актом.

Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) суд вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Крім того, 13.04.2020 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 553-IX від 13.04.2020 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 553-ІХ), яким статтю 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" викладено в наступній редакції: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).».

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження відповідачем заробітної плати позивачу було встановлено на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" який Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 був визнаний не конституційними, проте, позовні вимоги щодо недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки неконституційним ця норма є лише з 28.08.2020, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом Рішення, а тому правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 28.08.2020.

Вказана позиція суду ґрунтується на положеннях ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», Рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2010 № 20-рп/2010 та на висновках Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19.

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу заробітної плати, обчисленої у розмірах, передбачених статтею 81 Закону України Про прокуратуру, за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року, а також стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача недоотриману заробітну плату за квітень-серпень 2020 року у розмірі 275 940, 76 грн.

Щодо виплати позивачу щорічної премії за 2020 рік, обчисленої у розмірі, передбаченому частиною 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботі прокурорів та преміювання прокурорів» затверджено тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, що додається (далі - Положення №503 у відповідній редакції).

Згідно положень п. 1.1 та п. 1.2 Положення №503 вказано, що це Тимчасове положення визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання.

Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.

Оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік проводиться у листопаді - грудні (п. 2.1 Положення №503).

Пунктом 2.2 Положення №503 під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:

1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);

3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;

4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

Оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником (п. 2.3 Положення №503).

Згідно п. 2.4 Положення № 503 за результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку.

Відповідно до п. 2.7 Положення №503 звіти про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік надаються до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновків щодо оцінювання якості роботи прокурорів.

Пунктом 3.2 Положення №503 визначено, що розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.

Пунктами 3.3 - 3.4 Положення №503 визначено, що бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньовизначений розмір щорічної премії у відсотках і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проєктів відповідних наказів про виплату премії прокурорам.

Розмір премії за результатами оцінювання якості роботи розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 цього Положення з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Зазначена премія нараховується незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується (п. 3.5 Положення №305).

Відповідно до п. 3.6 Положення № 305 премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, керівників обласних, спеціалізованих (на правах обласних) прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.

Відповідно до п. 3.7 Тимчасового положення №503, виплата премії не проводиться прокурорам, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посад за рішенням суду в межах кримінального провадження або у зв`язку із здійсненням провадження про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Наказом Офісу Генерального прокурора № 2926ц від 30.11.2020 затверджено висновок щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора (додається).

Згідно витягу з наказу Офісу Генерального прокурора № 2926ц від 30.11.2020 за № 291 ОСОБА_1 за результатами оцінювання якості роботи отримав оцінку - «позитивна».

Вказана оцінка підтверджена Звітом про оцінку якості роботи прокурора за 2020 рік за підписами уповноважених осіб.

Як наслідок, згідно наказу Офісу Генерального прокурора № 93-цз від 01.12.2020 наказано виплати прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора яких оцінено позитивно, щорічну премію у розмірі 30 % суми їх посадового окладу за обійманою посадою з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Судом встановлено, що премія позивачу нарахована за 2020 рік у сумі 204 314,40 (75 672, 00 грн х 30 % х 9 місяців) відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора № 93-цз від 01.12.2020 у розмірі 30 % суми його посадового окладу.

Враховуючи приписи п. 3.3 Положення №503 розмір премії за результатами оцінювання якості роботи має розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується як наслідок, розмір вказаної премії залежить від суми посадового окладу за відповідною посадою та з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Як вбачається з матеріалів справи, розмір посадового окладу ОСОБА_1 був незмінним за 2020 рік і складав - 75 672,00 грн.

Суд звертає увагу, що премія працівника прокуратури за наслідками оцінювання роботи за рік є разовою виплатою у визначеному відсотковому розмірі суми його посадового окладу за обійманою посадою з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, премія за результатами оцінювання роботи за певний рік працівника прокуратури має нараховуватись від суми посадового окладу за весь рік, у якому було проведено відповідне оцінювання.

Суд вважає необґрунтованою та безпідставною позицію відповідача щодо застосування в даному випадку висновків Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та визначення премії лише за 9 місяців 2020 року, а не за повний рік, оскільки право на заробітну плату за ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у позивача є, хоча заробітна плата мала певні умови та порядок нарахування до 26.03.2020, але посадовий оклад, за яким має відбуватись нарахування щорічної премії у розмірі 30 % за обійманою посадою згідно положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та Положення №503 є сталим та змін не зазнавав.

Таким чином, дії відповідача щодо нарахування премії позивачу лише за 9 місяців 2020 року суд вважає протиправними.

Суд звертає увагу, що розмір премії за наслідками оцінювання роботи позивача за 2020 рік мав бути виплачений у розмірі 272 419,20 грн., що складається із посадового окладу 75 672,00 грн. х 12 календарних місяців х 30% встановленої премії наказом Офісу Генерального прокурора від 01.12.2020 №93зц, без відповідних відрахувань згідно чинного законодавства.

Різниця недоотриманої спірної премії склала 68 104, 80 грн. (272 419,20 грн. за 12 місяців 2020 року - 204 314,40 грн. нарахованих за 9 місяців 2020 року), без відповідних відрахувань згідно чинного законодавства.

Враховуючи обставини належного здійснення відповідачем необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства щодо спірної премії позивача за наслідками її нарахування та виплати, відповідно наявні обставини дискреційних повноважень Офісу Генерального прокурора, як суб`єкта владних повноважень, який здійснює нарахування та виплату спірної премії.

Також, суд зазначає, що в даному спорі наявні обставини протиправності дій по нарахуванню спірної премії не у повному обсязі, а не бездіяльності, оскільки останнє визначається в разі відсутності будь-яких дій з боку суб`єкта владних повноважень направлених на виплату премії за річне оцінювання прокурора та в даній справі премія нарахована та виплачена, але не в повному обсязі.

В даному випадку судом у справі судом надається виключно юридична оцінка відповідності дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання норм діючого законодавства пов`язаного із нарахуванням премії за наслідками щорічного оцінювання працівника прокуратури, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача на отримання недоплаченої частини спірної премії за весь 2020 рік є визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік у повному обсязі та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманої позивачем спірної премії враховуючи вказані у рішенні суду висновки, з урахуванням виплачених сум та проведення належних відрахувань згідно положень чинного законодавства.

Позовна вимога в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої заробітної плати не підлягає задоволенню враховуючи відмову у задоволенні позовних про стягнення заробітної плати за спірний період .

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати спірної премії за результатами оцінювання роботи позивача за 2020 року, суд зазначає, що оскільки вказана премія має разовий характер, нараховується та виплачується згідно наказу Офіс Генерального прокурора за наслідками проведеної оцінки річної роботи працівника прокуратури, така не підпадає під положення норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення щорічної премії за 2020 рік постановлено за неповного з`ясування обставин справи та порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасувати з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в частині стягнення щорічної премії за 2020 рік - скасувати, прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора (код ЄДРПОУ - 00034051, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік у повному обсязі;

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (код ЄДРПОУ - 00034051, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недоплаченої щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік, враховуючи висновки суду у цьому рішенні, з урахуванням виплачених сум та належних відрахувань згідно положень чинного законодавства.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Карпушова

суддя В.В.Файдюк