Справа № 320/45361/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (оформлену листом від 09.10.2023 №34187-33780/П-02/8-2600/23) перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у відсотковому відношенні (збільшити з 76 до 86 відсотків) від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до розрахунку Верховного суду України щодо стажу роботи на посаді судді (довідка від 03.10.2016);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% суддівської винагороди працюючого на відповідні посаді судді, відповідно до розрахунку Верховного Суду України про те, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 38 років 26 днів (довідка від 03.10.2016), починаючи з 18.09.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 позов задоволено:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% суддівської винагороди працюючого на відповідні посаді судді, згідно розрахунку Верховного Суду України від 03.10.2026 про стажу ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 38 років 26 днів, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 з 18.09.2023 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% суддівської винагороди працюючого на відповідні посаді судді, згідно розрахунку Верховного Суду України від 03.10.2026 про стажу ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 38 років 26 днів, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 18.09.2023.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для здійснення спірного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не має.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та одержуєте довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII. Стаж роботи на посаді судді для виплати довічного грошового утримання судді у відставці обчислений пенсійним органом у 33 роки 6 місяців 11 дні і встановлено розмір утримання у 76 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач 18.09.2023 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% суддівської винагороди працюючого на відповідні посаді судді, відповідно до розрахунку Верховного Суду України про те, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 38 років 26 днів (довідка від 03.10.2016).

Відповідач листом від 09.10.2023 відмовив позивачу здійснити перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% суддівської винагороди працюючого на відповідні посаді судді.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що підтверджений стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 08.09.2016 становить саме 38 років 26 днів, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VІІІ) розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки, зокрема до 86%.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За приписами пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 № 1515-VIII звільнено з посади судді Верховного Суду у відставку.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.01.2016 № 1402-VII.

Так, згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції, починаючи з 18.02.2020 в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційно оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

Відповідно до статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Питанням, що є спірним у даній справі є стаж позивача, за яким визначається відсотковий розмір його щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно положень статті 137 Закону № 1402-VІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», пунктом 3-1 якої передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді, не менше 10 років.

Положеннями пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.10.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи наведене правове регулювання, до стажу позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховується, окрім іншого, також і половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу й період проходження строкової служби.

Як вірно встановив суд першої інстанції, згідно розрахунку Верховного Суду України від 03.10.2016 стаж ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 08.09.2016 становить 38 років 26 днів, зокрема:

- строкова військова служба з 21.11.1971 по 01.11.1973 (01 рік 11 місяців 12 днів);

- навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського державного університету ім. Т. Г. Шевченка з 25.07.1977 по 30.06.1982 (02 роки 05 місяців 19 днів);

- стаж роботи на посаді в.о. народного судді Васильківського районного народного суду Київської області з 04.01.1983 по 02.02.1983 (30 днів);

- стаж роботи на посаді в.о. народного судді Васильківського районного народного суду Київської області з 14.02.1983 по 23.03.1983 (01 місяць 07 днів);

- стаж роботи на посаді народного судді Баришівського районного народного суду Київської області з 21.03.1983 по 25.05.1986 (03 роки 02 місяці 05 днів)

- стаж роботи на посаді народного судді, голови Кагарлицького районного народного суду з 26.05.1986 по 08.01.1991 (04 роки 07 місяців 14 днів);

- стаж роботи на посаді судді Київського обласного суду з 09.01.1991 по 25.04.1995 (04 роки 03 місяці 17 днів);

- стаж роботи на посаді судді Верховного Суду України з 26.04.1995 по 08.09.2016 (21 рік 04 місяці 14 днів).

Таким чином, посилання відповідача на те, що стаж роботи позивача на посаді судді, що враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає лише 33 роки 6 місяців та 11 днів є помилковим.

У зв`язку із цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 08.09.2016 становить саме 38 років 26 днів, а тому на підставі положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ розмір щомісячного довічного грошового утримання у 50% повинен бути збільшений позивачу за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки, зокрема до 86%.

Посилання скаржника на те, що лист від 09.10.2023 не містить відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів відхиляє, оскільки наведена обставина не має значення для цілей вирішення даного спору, так як здійснювати правильний розрахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідач має незалежно від наявності звернення позивача про це.

Окрім того, не зважаючи на те, що лист відповідача від 09.10.2023 не містить безпосереднього формулювання щодо відмови у задоволенні заяви позивача, його зміст саме про це і свідчить. Тому, визнання судом першої інстанції відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є правомірним, а позовні вимоги не є передчасними.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова