Справа № 500/3142/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

Справа № 500/3142/24

16 вересня 2024 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області , в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майнового сертифікату);

- зобов`язати відповідача: видати позивачу нове свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос», у зв`язку із набуттям ним у власність майнових паїв, згідно укладених договорів, поданих позивачем відповідачу у складі заяви від 2 травня 2022 року; у зв`язку із видачею позивачу нового свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), внести відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос»; анулювати попередні свідоцтва (майнові сертифікати) про право власності на майнові паї, які перейшли у власність позивача, згідно укладених договорів, поданих позивачем відповідачу у складі заяви від 2 травня 2022 року, про що зробити запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос».

Ухвалою суду від 22.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 4 цього Кодексу публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

У постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 756/4477/18 та від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

У постанові від 10 лютого 2021 року у справі №826/24892/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

«Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів".

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває чи втрачає речове право на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору».

З урахуванням викладеного, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав зазначеної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №686/8141/22, від 14 лютого 2023 року у справі №904/868/22, від 20 квітня 2023 року у справі №826/2429/18 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі №240/17632/23.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), та анулювання виданих попередніх свідоцтв ( майнових сертифікатів) про право власності на майнові паї.

Зокрема, у позовній заяві позивач зазначив, що ним 02.05.2022 подано до відповідача заяву про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майнового сертифікату), згідно якої просив: внести відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос»; анулювати попередні свідоцтва (майнові сертифікати) про право власності на майнові паї, які перейшли у його власність, згідно укладених договорів, про що зробити запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос»; видати йому нове свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), у зв`язку із набуттям ним у власність майнових паїв, згідно укладених договорів. До згаданої заяви позивачем було долучено відповідну кількість договорів купівлі - продажу майнових паїв та свідоцтв про право власності на майновий пай (майнові сертифікати). Подану заяву позивач мотивував тим, що згідно договорів купівлі - продажу майнових паїв він придбав майнові паї селянської спілки «Збруч», реорганізованої в ПАП «Золотий колос», а, відповідно, виникла необхідність вчинення відповідачем дій, згідно прохальної частини заяви, передбачених пунктом 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001р. № 177. Позивач вказує, що у зв`язку із зволіканням відповідача щодо розгляду поданої заяви від 22.05.2022 про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майнового сертифікату) позивачем 26 вересня 2023 року подано заяву, у якій останній просив відповідача повідомити про причини не розгляду поданої 02.05.2022 заяви. 16.11.2023 позивачем отримано від відповідача лист від 10.11.2023, із якого слідує відмова у задоволенні поданої позивачем заяви про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майнового сертифікату). Свою відмову відповідач мотивував тим, що у відповідача відсутня Книга реєстрації видачі свідоцтв про право власності на майновий пай та відповідні списки пайовиків, а додані до заяви договори купівлі - продажу майнових паїв викликають сумнів щодо їх юридичної сили. Позивач вважає відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про видачу свідоцтва про право власності на майновий пай (майнового сертифікату) протиправною, а викладені у листі Відповідача мотиви для такої відмови безпідставними, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Щодо правової природи майнового паю як об`єкта спірних правовідносин, то суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 2-448/2008 зазначила, що майновий пай - це частка кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства у пайовому фонді майна членів колективного сільськогосподарського підприємства, виражена у грошовій формі та визначена у відсотках до розміру пайового фонду, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Відтак, виходячи із сутності майнового паю, такий є об`єктом приватноправових відносин, а свідоцтво про право власності на майновий пай - це правопосвідчувальний документ.

Із урахуванням усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, суд звертає увагу, що справи пов`язані із оцінкою дійсності (недійсності) свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, що посвідчують "право цивільне", може вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних (господарських) прав та інтересів, передбачених нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Більше того, у постанові від 16.10.2019 (справа № 2040/5159/18) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що спори про право на майнові паї не можуть бути предметом розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що спір фактично пов`язаний з реалізацією цивільних прав позивача, компетентним судом для вирішення спору є суд цивільної юрисдикції.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дану позовну заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а отже провадження у даній справі слід закрити, на підставі пункту 1 частини першої ст. 238 КАС України.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у даному випадку вбачається спір про право, а тому спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись, виходячи із суб`єктного складу учасників, відповідним судом в порядку цивільного судочинства, відтак провадження у справі підлягає закриттю з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 243 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати сторонам про справі.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: с. Вільхівчик, Чортківський р-н, Тернопільська обл.,48254 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Гусятинська селищна ради Чортківського району Тернопільської області (місцезнаходження:вул. Героїв Майдану, 1, с-ще Гусятин, Чортківський р-н, Тернопільська обл.,48201 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.