Справа № 200/5269/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Справа№200/5269/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років по лінії Національної поліції України;

- зобов`язання повторно розглянути заяву від 07.05.2024 за вх.№2292/5 та призначити пенсію за вислугу років по лінії Національної поліції України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.08.2000 по 06.11.2015 позивач проходив службу в ОВС України, а з 07.11.2015 по 29.02.2024 в Головному управлінні Національної поліції України в Донецькій області. З 28.02.2022 року позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. З 29.02.2024 року позивача звільнено зі служби в поліції згідно наказу №009 о/с від 26.02.2024 відповідно п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Згідно наказу про звільнення вислуга років позивача на 29 лютого 2024 року у календарному обчисленні складає 25 років 4 місяця і 28 днів, у пільговому 40 років 00 місяців 13 днів, а отже позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років. Однак, рішенням відповідача від 13.05.2024 № 10250/03-16 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з проходженням служби в Національній гвардії України. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на отримання пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі № 200/5269/24, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

20 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що статтею 12 Закону № 2262 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності відповідних умов, а саме: відповідної календарної вислуги; якщо вони звільненні зі служби. Тобто реалізація права на пенсію можлива лише за наявності двох означених умов. Станом на 13 травня 2024 року відповідно до наказу №49 Національної гвардії України позивач перебуває на службі у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді старшого солдату запасу та проходить військову службу. Тобто, його статус не відповідає вимогам статті 12 Закону №2262. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, з 04.08.2000 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС України, а з 07.11.2015 по 29.02.2024 в Головному управлінні Національної поліції України в Донецькій області.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 28.02.2022 № 49, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022 №27/9/1/3/М-282т-Е прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на посаду старшого солдата 2 відділення 2 взводу спеціального призначення «Донбас», 28 лютого 2022 року.

Наказом від 26.02.2024 року № 009 о/с по особовому складу звільнено відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора-чергового Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 29 лютого 2024 року. Вислуга років на 29 лютого 2024 року складає у календарному обчисленні 25 років 04 місяці 28 днів, у пільговому 40 років 00 місяців 13 днів.

Після звільнення зі служби в поліції позивач подав необхідний пакет документів для призначення пенсії за вислугу років в Управління кадрового забезпечення Головного управляння національної поліції в Донецькій області для його подальшого подання до відповідного органу Пенсійного фонду України.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 13.05.2024 року № позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно заяви про призначення пенсії за вислугу років, яка надійшла від Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.05.2024 вх.№2292/5, у зв`язку з проходженням служби в Національній гвардії України.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з проходженням позивачем військової служби.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 2 Закону № 2262 пенсіонерам із числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється.

Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

В даному випадку, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 28.02.2022 № 49, позивач з 28.02.2022 року перебуває на військовій службі на підставі Закону України «Про загальну мобілізацію», відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022 №27/9/1/3/М-282т-Е.

Отже, відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 Закону № 2262 не передбачено припинення виплати пенсій особам, яких призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період. Відповідно, не може бути відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, право на яку він набув при звільненні зі служби в поліції з 29.02.2024 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років по лінії Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.05.2024 року № позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що для повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.05.2024 року №, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії/бездіяльність відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відносно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за вислугу років по лінії Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, яка надійшла від Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.05.2024 вх.№2292/5, з урахуванням висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.05.2024 року № про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за вислугу років, яка надійшла від Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.05.2024 вх.№2292/5, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судове рішення складено та підписано 16 вересня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко