Справа № 520/25644/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

за результатами розгляду заяви про забезпечення адміністративного позову

16 вересня 2024 року № 520/25644/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Третя особа ПЕНСІЙНИЙ ФОНД УКРАЇНИ про визнання протиправними бездіяльності, рішення та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Третя особа ПЕНСІЙНИЙ ФОНД УКРАЇНИ, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Харківській області від 19 серпня 2024 року О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16) /основна вимога позову/.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення з 27 грудня 2023 року нарахування і виплати ОСОБА_1 129 798 грн 50 коп. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді відповідно до довідки Верховного Суду від 20 березня 2024 року за вих. № 11/27/0/2-24;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 27 грудня 2023 року нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 129 798 грн 50 коп. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді відповідно до довідки Верховного Суду від 20 березня 2024 року за вих. № 11/27/0/2-24 /похідна вимога позову/.

Разом з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта, а саме: рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 серпня 2024 року О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16).

Вимоги заяви представника обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 одержала від Головного управління ПФУ в м. Києві лист від 05 вересня 2024 року за вих. № 26000-0504-8/173235, у якому міститься інформація, що у позивача виникла переплата довічного утримання суддів за період з 27 грудня 2023 року по 31 серпня 2024 року в розмірі 423 729 грн 29 коп. ОСОБА_1 запропоновано протягом місяця в добровільному порядку повернути відповідну переплату, а також роз`яснено про наявність у органів Пенсійного фонду права на звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум.

Як уважає представник позивача у поданій ним заяві про забезпечення позову, можливих правових наслідків у вигляді права органів Пенсійного фонду на звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум, як-то зазначено у листі Головного управління ПФУ в м. Києві від 05 вересня 2024 року за вих. № 26000-0504-8/173235, можна уникнути шляхом зупинення дії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 серпня 2024 року О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16).

Розглянувши зазначену заяву по суті, дослідивши надані до неї копії матеріалів, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 26 серпня 2021 року № 1867/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

20 березня 2024 року Верховним Судом було видано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за вих. № 11/27/0/2-24 про те, що станом на 27 грудня 2023 року її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні / перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 249 612 грн 50 коп.

На підставі вказаної довідки Верховного Суду від 20 березня 2024 року за вих. № 11/270/2-24 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою від 13 квітня 2024 року про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 16 травня 2024 року за вих. № 20034-18732/Д-02/8-2600/24 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що на виконання вимог ч. 4 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», розмір щомісячного довічного грошового утримання складає 129 798 грн 50 коп. (було здійснено відповідний перерахунок).

Однак, 19 серпня 2024 року Головним управлінням ПФУ в Харківській області прийнято рішення О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16) про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із вказаною вище довідкою Верховного Суду від 20 березня 2024 року за вих. № 11/27/0/2-24.

ОСОБА_1 одержала від Головного управління ПФУ в м. Києві лист від 05 вересня 2024 року за вих. № 26000-0504-8/173235, у якому міститься інформація, що у позивача виникла переплата довічного утримання суддів за період з 27 грудня 2023 року по 31 серпня 2024 року в розмірі 423 729 грн 29 коп. та запропоновано протягом місяця в добровільному порядку повернути відповідну переплату, а також роз`яснено про наявність у органів Пенсійного фонду права на звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум.

Позивач вважає рішення Головного управління ПФУ в Харківській області О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16) про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Верховного Суду від 20 березня 2024 року за вих. № 11/27/0/2-24 протиправним та таким, що підлягає скасуванню та просить зупинити його дію у зв`язку із пропозицією Головного управління ПФУ в м. Києві повернути переплату в розмірі 423 729 грн. 29 коп., викладену у листі від 05 вересня 2024 року за вих. № 26000-0504-8/173235.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 150 КАСУ забезпечення позову допускається якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно приписів ч. 1 ст.151 КАСУ позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Представник заявника у поданій заяві просить суд, зупинити дію індивідуального акта, що передбачено приписами п. 1 ч.1 ст. 151 КАСУ.

За своїм змістом забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як убачається з поданої до суду заяви вимога Головного управління ПФУ в м. Києві повернути переплату в розмірі 423 729 грн. 29 коп. та про його право на звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум міститься у листі від 05 вересня 2024 року за вих. № 26000-0504-8/173235.

Водночас предметом спору у цій справі є не право Головного управління ПФУ в м. Києві вимагати повернення переплати та звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум, а протиправність рішення Головного управління ПФУ в Харківській області О/р 61 (вих. від 20 серпня 2024 року № 31009/03-16) та бездіяльності Головного управління ПФУ в м. Києві щодо припинення нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивача, а отже підстави, зазначені представником позивача у заяві про забезпечення позову не можуть бути застосованими в даному випадку, позаяк не є підставами, котрі можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача та не свідчать про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Суд також відзначає що, заявником до суду не надано належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ, доказів, які би свідчили про здійснення владним суб`єктом відповідного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі рішення, котре оскаржується до суду, а з наданих до заяви представником позивача копій документів не міститься даних про те, що підставою виникнення переплати стало саме оскаржувана у цій справі відмова у перерахунку грошового утримання. Водночас, підстави забезпечення та предмет позову є різними.

Крім того, суд наголошує, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 294 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Третя особа ПЕНСІЙНИЙ ФОНД УКРАЇНИ про визнання протиправними бездіяльності, рішення та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повна ухвала складена 16.09.2024 р.

Суддя Бадюков Ю.В.