Справа № 640/26326/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року справа №640/26326/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до відділу примусового виконання рішень примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить:

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що перебувають на банківських рахунках, накладеного у межах виконавчого провадження №63295689 постановою від 23.10.2020, винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий документ - постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за виконавчим провадженням №63295689 від 19.10.2020 стягувачеві без виконання;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених на підставі виконавчого провадження №63295689.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що незважаючи на скасування в судовому порядку постанов про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та про арешт коштів боржника, старший державний виконавець ОСОБА_2 незаконно продовжує здійснювати виконавчі дії. Позивач вказує, що відповідач повинен був утриматись від подальших дій в рамках виконавчого провадження №63295689, скасувати всі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження, виключити позивача з Єдиного державного реєстру боржників та повернути виконавчий документ стягувану без виконання. Проте, відповідач на заяви та скарги позивача не реагує, арешт накладений на кошти позивача в банківських установах не знятий, позивач включений до Державного реєстру боржників, що порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та витребувано матеріали виконавчих проваджень №63295689 та №49455710.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, як і не виконано вимоги ухвали суду в частині витребування доказів.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна вказана справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2023 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином.

У відповідності до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Cтаршим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. винесено постанову від 19.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63295689 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.04.2016 ВП №49455710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164,31 дол. США.

Постановою cтаршого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. від 23.10.2020 ВП №63295689 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках боржника у межах стягнення 711 195,04 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №640/29503/20 визнано протиправними та скасовано:

постанову про стягнення виконавчого збору ВП №49455710 від 08.04.2016,

постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63295689 від 19.10.2020,

постанову про арешт коштів боржника ВП №63295689 від 23.10.2020, винесені старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №640/29503/20 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №49455710 від 08.04.2016 та в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 залишено без змін.

Оскільки за наслідками скасування вищевказаних постанов, державним виконавцем не знято арешт, накладений в межах виконавчого провадження ВП №63295689, не виключено позивача з Єдиного державного реєстру боржників та не повернуто виконавчий документ стягувачу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно зі ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII передбачено заходи примусового виконання рішень, якими є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з ч.4 ст.56 Закону № 1404-VIII копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Статтею 59 Закону № 1404-VIII передбачено підстави зняття арешту з майна.

Зокрема, як передбачено ч. 4 цієї статті, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Згідно з ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2014 Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення №2/756/3172/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» 251 643,18 доларів США та видано виконавчий лист.

Постановою cтаршого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Гречуха О.Я. (далі - cтарший державний виконавець Гречух О.Я.) від 27.11.2015 відкрито виконавче провадження №49455710 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/3172/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва 06.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 251 643,18 доларів США на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк».

Постановою cтаршого державного виконавця Гречуха О.Я. від 09.11.2016 ВП №49455710 повернуто виконавчий документ стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа була заява ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» від 12.10.2016, відповідно до якої стягувач скористався своїм правом відповідно до ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку» та 16.09.2016 прийняв у власність іпотечне майно (квартиру за адресою АДРЕСА_1 ).

В подальшому, в межах виконавчого провадження ВП №49455710 cтаршим державним виконавцем Гречухом О.Я. винесено постанову від 08.04.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 25 164,34 доларів США, що еквівалентно 644 957,44 грн.

Постановою cтаршого державного виконавця Гречуха О.Я. від 11.11.2016 ВП №52864389 відкрито виконавче провадження з виконання постанови від 08.04.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Крім того, в межах виконавчого провадження №52864389 cтаршим державним виконавцем Гречухом О.Я. винесено постанову від 18.08.2017 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №826/8669/17 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2018 та прийнято нову постанову про задоволення позову:

визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389;

визнано протиправною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389.

У зв`язку із постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №826/8669/17, cтаршим державним виконавцем Гречухом О.Я. прийнято постанову про скасування процесуального документу від 13.10.2020 ВП №52864389, згідно з якою скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження» та направлено повідомлення до Головного територіального управління юстиції у м. Києві повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2020.

В подальшому, старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. повторно винесено постанову від 19.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63295689 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.04.2016 ВП №49455710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164,31 дол. США та постановою від 23.10.2020 ВП №63295689 накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на банківських рахунках у межах стягнення 711 195,04 грн.

Однак, позивачем в черговий раз оскаржено вказані постанови виконавця до суду.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №640/29503/20 визнано протиправними та скасовано:

постанову про стягнення виконавчого збору ВП №49455710 від 08.04.2016,

постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63295689 від 19.10.2020,

постанову про арешт коштів боржника ВП №63295689 від 23.10.2020, винесені старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №640/29503/20 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №49455710 від 08.04.2016 та в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 залишено без змін.

Тобто, постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 ВП №63295689 та про арешт коштів боржника від 23.10.2020 ВП №63295689 в судовому порядку визнано протиправними та скасовано.

Судом першої інстанції у вказаній справі №640/29503/20 встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №49455710 була видана строком пред`явлення до виконання в один рік, згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017, однак пред`явлена до виконання державним виконавцем згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016.

Судом зазначено, що відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII в редакції від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно Закону №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що оскільки виконавче провадження №63295689 з виконання постанови від 08.04.2016 ВП №49455710 відкрито із порушенням п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII, то постанова від 19.10.2020 ВП №63295689 є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, судами вирішено, що у зв`язку з тим, що постанова про арешт коштів боржника №63295689 прийнята через невиконання постанови від 19.10.2019 №63295689, яка визнана судом протиправною, така постанова має бути також скасована.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 та Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №640/29503/20 набрали законної сили 28.04.2021 та не оскаржувались сторонами в цій частині.

Крім того, 29.09.2021 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвалено постанову у справі №640/29503/20, якою постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 залишено без змін.

За вказаних обставин, оскільки постанова державного виконавця, на підставі якої накладено арешт на кошти позивача, скасована рішенням суду, суд вважає, що для повного та об`єктивного захисту прав позивача наявні законні підстави для зняття арешту з коштів.

Крім того, як передбачено статтею 9 Закону №1404-VIII Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 5 цієї статті відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 7 цієї статті відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Крім того, відповідно до п.23 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 02.04.2012 за № 489/20802 (зі змінами та доповненнями) за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника, та у разі, якщо відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Отже, судове рішення є правовою підставою про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

З аналізу викладених вище норм права та досліджених доказів, наявних у матеріалах справи, судом встановлено, що в межах початкового виконавчого провадження №49455710 з виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2015 року №2/756/3172/14 про стягнення з позивача суми несплаченої іпотеки, стягувачем (ПАТ «ПУМБ») добровільно подано заяву про повернення вказаного виконавчого документа без виконання, оскільки ним прийнято у власність іпотечне майно.

Таким рішенням стягувач (ПАТ «ПУМБ») фактично в повному обсязі задовольнив свої вимоги іпотечним майном в силу Закону України «Про іпотеку». Як наслідок, виконавчий документ №2/756/3172/14 від 06.04.2015 був повернутий державним виконавцем стягувачу без виконання на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, позивач в межах даного виконавчого провадження не є боржником.

В подальшому, винесена старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. постанова про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 в межах цього ВП №49455710 не була виконана з огляду на допущення державним виконавцем порушень при відкритті виконавчих проваджень та скасування відповідних постанов, що встановлено судовими рішеннями в адміністративних справах №826/8669/17 та №640/29503/20, які набрали законної сили.

В силу положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України судом враховуються обставини, встановлені цими судовими рішенням.

Суд зазначає, що Законом №1404-VIII не врегульований порядок виключення боржника з Єдиного реєстру боржників особи за обставин, які склались у цій справі.

Виходячи з приписів Закону №1404-VIII, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Поряд з тим, у позивача відсутні зобов`язання щодо самостійного вчинення дій, спрямованих на виконання виконавчого документа.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було надано докази повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документа для примусового виконання, у той час як на теперішній час строк для його повторного пред`явлення до виконання закінчився.

Подальше перебування позивача у статусі постійного боржника у зв`язку із наявністю у Єдиному реєстрі боржників відомостей, внесених при відкритті виконавчого провадження №63295689, при тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2020 ВП №63295689 та про арешт коштів боржника від 23.10.2020 ВП №63295689 скасовані рішенням суду, є невиправданим та непропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності як складової частини поняття верховенства права, враховуючи встановлені вище обставини, права позивача не повинні обмежуватись через наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників, а тому суд вважає, що наслідки, передбачені частиною сьомою статті 9 Закону №1404-VIII, мають бути застосовані до позивача, оскільки він перестав бути боржником у розумінні цього Закону.

Враховуючи наведене та оцінюючи надані докази у справі в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у зазначеній частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості стосовно позивача як боржника у виконавчому провадженні №63295689.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути виконавчий документ - постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за виконавчим провадженням №63295689 від 19.10.2020 стягувачеві без виконання, суд зазначає наступне.

Статтею 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Позивачем у позові не наведено передбачених підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обирати один із кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

За таких обставин, задоволення вимог в цій частинні стане втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, адже вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу належить до дискреційних повноважень державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, а наведені ним доводи не спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи положення частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ) про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що перебувають на банківських рахунках, накладеного у межах виконавчого провадження №63295689 постановою від 23.10.2020р., винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом Олегом Ярославовичем.

3. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ) виключити відомості з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як боржника у виконавчому провадженні №63295689.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ).

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.