Справа № 380/2999/21
Суддя: Петейчук Б. М.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №380/2999/21

Провадження № 2-а/439/5/24

08 серпня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

позивач військова частина НОМЕР_1 ,

представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Бойко В.Р.,

відповідачка ОСОБА_3 ,

представник відповідачів

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат Онищук Т.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення шкоди внаслідок втрати військового майна, ухвалив таке рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких просить суд стягнути з них на користь військової частини шкоду завдану державі внаслідок втрати військового майна, в розмірі 131 535, 81 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять)грн 81 коп.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що ОСОБА_6 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 і відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05 червня 2019 року № 121 його - прапорщика ОСОБА_6 відповідно до пп. «д» (у зв`язку із службовою невідповідністю) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підставою звільнення слугувало службове розслідування щодо нестачі майна військової частини, за наслідками якого встановлено втрату прапорщиком ОСОБА_6 військового майна, У зв`язку із чим державі завдано збитків на суму 165 443,23 грн. Частина указаних збитків була стягнута з останнього. Сума невідшкодованих завданих прапорщиком ОСОБА_6 збитків складає 131 535,81 грн. У липні 2019 року ОСОБА_6 помер. Спадщину померлого прийняла ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Посилаючись на те, що завдані ОСОБА_6 збитки за життя в повному обсязі не відшкодовані, а також на те, що відповідно до статті 1231 ЦК України майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості майна, яке було одержане у спадщину, позивач просив задовольнити позов та стягнути: із ОСОБА_3 в свою користь шкоду у розмірі 65 767 грн. 91 коп., що відповідає частці у спадщині; із ОСОБА_5 в свою користь шкоду у розмірі 32883 грн. 95 коп., що відповідає частці у спадщині; із ОСОБА_4 в свою користь шкоду у розмірі 32883 грн. 95 коп., що відповідає частці у спадщині.

Стислий виклад позиції відповідачки ОСОБА_3 .

На думку відповідача, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки у цьому спорі позивач посилався на Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який набрав чинності лише 31 вересня 2019 року, тобто за 2 місяці після смерті ОСОБА_6 . Підлягає застосуванню чинне на момент завдання збитків Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховного Ради України 23 червня 1995 року, згідно з приписами якого матеріальна відповідальність не настає у випадку, зокрема, смерті винної особи.

Стислий виклад позиції відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Представник відповідачів в судовому засіданні зазначив, що його довірителі відповідачі по справі були залучені в статусі співвідповідачів лише у квітні 2024 року, а клопотання і про їх залучення як співвідповідачів, і пред`явлення до них позовних вимог було подано позивачем до суду 07.03.2024 року, хоча про наявність спадкоємців ОСОБА_6 , які прийняли спадщину, позивачеві було відомо ще у листопада 2020 року. Таким чином, позивач пропустив шестимісячний строк, який визначений у ст. 1281 ЦК України, для пред`явлення вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. А тому, відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, позивач, як кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у визначений строк, позбавляється права вимоги.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

29 січня 2024 року до Бродівського районного суду Львівської області з Восьмого апеляційного суду Львівської області у порядку встановленої юрисдикції надійшла справа за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди внаслідок втрати військового майна.

30 січня 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

22.04.2024 ухвалою підготовчого засідання залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Представник позивача у судовому змінені позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволення позову в повному обсязі.

Співвідповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник в судове засідання не з`явились. Однак надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності, у задоволені позову просили відмовити.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що відповідно до п. 32 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.04.2015 №94, прапорщика ОСОБА_6 , з 24.04.2015 року було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , на всі види забезпечення і визнано таким, що справи та посаду водія-машиніста заправної машини автомобільного відділення автомобільного взводу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.20).

26 травня 2017 року прапорщика ОСОБА_6 , відповідно до п. п. 14.4 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 26.05.2017 року № 116, було призначено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с.21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2018 року №188, прапорщика ОСОБА_6 , начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення призначено на посаду командира взводу забезпечення З гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (а.с.41).

Під час здачі посади прапорщиком ОСОБА_6 , було виявлено недостачу майна про що було надіслано рапорт та складено акт здачі посади (а.с.22-23)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 265 від 05.03.2019 року було призначено службове розслідування по факту недостачі ЗІП приладдя вказаного в Акті прийому та Додатках №6 на ОВТ (а.с.24)

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №380 від 29.05.2019 «Про результати службового розслідування по факту недостачі ЗІП приладдя вказаного в Акті прийому та Додатках №6 на ОВТ», за недостачу матеріальних засобів взводу артилерійського дивізіону виявлених під час здачі посади ОСОБА_6 командира взводу забезпечення притягнуто до відповідальності та стягнуто 165 443 грн. 23 коп. (а.с. 25-27).

05 червня 2019 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 121, ОСОБА_6 було звільнено з військової служби відповідно до підпункту «д» пункту два частини п`ятої статі 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із службовою невідповідністю, та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до витягів з книги обліку грошових стягнення та нарахувань, із прапорщика ОСОБА_6 частково стягнуто заборгованість із завданої шкоди (а.с.35-40)

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер у липні 2019 року, про що 29.10.2019 вчинено відповідний актовий запис №216 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Бродівської державної нотаріальної контори від 09.07.2020, спадкоємцями майна ОСОБА_6 є син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину на частку майна видано ОСОБА_3 (а.с. 13).

Мотиви суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року №1075-XIV (далі Закон №1075-XIV) військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №1075-XIV Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут).

Згідно із статтею 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

На момент проведення службового розслідування щодо по факту недостачі ЗІП приладдя вказаного в Акті прийому та Додатках №6 на ОВТ у березні-травні 2019 року, чинним було Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яка затверджена Постановою Верховної Ради України 23.06.1995р. (далі Положення), яке визначало підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п. 23 Положення, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Відповідно до п. 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Відповідно до п. 32 Положення, на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

На думку позивача, у зв`язку із заподіянням шкоди у виді недостачі матеріальних засобів, у військової частини НОМЕР_1 виникло право вимагати у спадкоємців ОСОБА_6 відшкодувати шкоду, яка була ним заподіяна.

В той же час, суд вважає, що у ОСОБА_6 міг виникнути обов`язок відшкодувати шкоду військовій частині лише після того, як в порядку п. 23 Положення до його відома був би доведений відповідний наказ про притягнення його до матеріальної відповідальності із зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню, і ОСОБА_6 із таким наказом би погодився (не оскаржив би його).

В той же час, як встановлено судом із наданих на дослідження доказів, такий Наказ командира частини від 29.05.2019 за №380, яким ОСОБА_6 було притягнуто до відповідальності та стягнуто 165443,23грн. до відома ОСОБА_6 під розписку не доводився. Після звільнення ОСОБА_6 з військової служби командир частини у встановлений 10-денний термін не звернувся до нотаріуса за отриманням виконавчого напису нотаріуса, та не отримував такого. Також, командир частини не звертався із цивільним позовом до суду на суму заподіяної ОСОБА_6 шкоди.

Тому у суду немає підстав вважати, що у ОСОБА_6 виник обов`язок на відшкодування суми, яка зазначена у Наказі командира частини від 29.05.2019 за №380.

Сам факт стягнення певних сум із ОСОБА_6 на відшкодування заподіяної шкоди під час проведення із ним розрахунку із виплат належних сум при звільненні із військової служби, не може свідчити про визнання ним розміру шкоди, яка зазначена у вищевказаному наказі командира частини.

Враховуючи, що спадкуванням, згідно із цивільним законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), суд вважає, що до спадкоємців ОСОБА_6 не міг перейти обов`язок ОСОБА_6 відшкодувати шкоду військовій частині, оскільки, на думку суду, такий обов`язок у ОСОБА_6 за його життя не виник.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 81, 133, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення шкоди внаслідок втрати військового майна, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.08.2024 року.

Позивач: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Б.М. Петейчук