Справа № 201/4193/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 р.Справа № 201/4193/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (головуючий суддя І інстанції Федоріщев С.С.) від 28.06.2024 по справі № 201/4193/24

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 1 взводу 1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Варфоломєєва Максима Владиславовича, Департаменту патрульної поліції в Дніпропетровській області

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року, винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрити

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31.03.2024 року о 13.41 год. керуючи автомобілем Suzuki Vitara, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Дніпровське шосе, буд. 46, вона була зупинена старшим лейтенантом поліції інспектором ОСОБА_2 , який повідомив про перевищення встановленого обмеження руху (швидкість 74 км/год) та виніс постанову серії ЕНА №1789919 від 31.03.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Позивачка вважає вказану постанову протиправною, оскільки прилад TruCam не було статично зафіксовано, а тримався у руці, що дає похибку і неточні дані, крім того одночасно рухалися ще і інші автомобілі, тому прилад не може давати точних даних.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 по справі № 201/4193/24 позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в Дніпропетровській області (вул. Федора Ернста, 3 м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір в розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять грн. 60коп.).

Відповідач, Департамент патрульної поліції в Дніпропетровській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024 справу № 201/4193/24 передано голові Третього апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності цієї справи з підстав того, що позивачем по справі є суддя цього суду.

Розпорядженням в.о. голови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду матеріали указаної апеляційної скарги у цій справі для визначення підсудності відповідно до частини першої статті 28 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2024 (з урахуванням ухвали суду від 15.08.2024 про виправлення описки) справу № 201/4193/24 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Варфоломєєва Максима Владиславовича, Департаменту патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передано за підсудністю до Другого апеляційного адміністративного суду. Повернуто матеріали справи до Третього апеляційного адміністративного суду для передачі справи за визначеною цією ухвалою підсудністю в порядку частини сьомої статті 29 КАС України.

Справа № 201/4193/24 надійшла до Другого апеляційного адміністративного суду із Третього апеляційного адміністративного суду 28.08.2024.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024 поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 по справі № 201/4193/24, відкрито апеляційне провадження справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з урахуванням особливостей, визначених ст. 268 КАС України.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2024 року о 13.41 год. керуючи автомобілем Suzuki Vitara, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Дніпровське шосе, буд 46, водій ОСОБА_1 була зупинена старшим лейтенантом поліції інспектором ОСОБА_2 , який повідомив про перевищення встановлених обмежень руху (швидкість 74 км/год), на підставі чого відповідачем (інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Варфоломєєвим М.В.) винесено постанову серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в розмірі 340 грн.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є неправомірним.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Положеннями статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, положеннями Закону передбачено право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, доказами є такі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судовим розглядом встановлено, що за змістом спірної постанови, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксоване відповідачем на лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС008356, про що зазначено в п. 5 цієї постанови.

Разом з тим, в п. 7 «До постанови додаються» спірної постанови, не міститься відомостей про те, що відеозапис з приладу TruCAM LTI 20/20 ТС008356, яким фіксується факт вчинення адміністративного правопорушення, долучений поліцейським в якості доказу у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо долученого відповідачем до матеріалів справи DVD-диску, на якому міститься відео з приладу TruCAM та відео з боді-камери поліцейського, який фіксується процедура розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає, що надані відеозаписи на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознаки цифрового підпису автора.

Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення копій відеозаписів.

Таким чином, відеозаписи, надані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не можуть вважатися належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Що стосується наявних в матеріалах справи фотознімків, які надавалися відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с. 26), колегія суддів зазначає, що на першому фото міститься інформація, зокрема, про дату, час, серійним номер приладу, фактичну швидкість, швидкісний ліміт та адресу, але оскільки фотознімок зроблений з відстані майже 192 м. (про що також міститься інформація на цьому фотознімку), він не фіксує належним чином ані марку транспортного засобу, ані його державний номерний знак. В свою чергу, на іншому фотознімку фіксується марка автомобіля та його номерний знак, але цей фотознімок не містить інформації про дату, час, серійним номер приладу, фактичну швидкість, швидкісний ліміт та адресу, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що долучені до матеріалів справи фотознімки також не є належними доказами факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного порушення, що виключає можливість встановити наявність правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до положень КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі Єрохіна проти України від 15.02.2013 р.).

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Так, у випадку встановлення під час судового розгляду справи відсутності факту скоєння особою адміністративного правопорушення чи відсутності доказів, які підтверджують такий факт, належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, є скасування відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення у судовому порядку та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а не визнання такої постанови незаконною.

Зазначене узгоджується з приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, де зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 року по справі № 201/4193/24 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконною постанови серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та прийняття в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, в частині задоволення позовних вимог про скасування постанови серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року, винесеної відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування в цій частині відсутні, у зв`язку з чим рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 року по справі № 201/4193/24 в цій частині підлягає залишенню без змін.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 по справі № 201/4193/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконною постанови серії ЕНА № 1789919 від 31.03.2024 року винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2024 року по справі № 201/4193/24 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов

Повний текст постанови складено 12.09.2024 року