Справа № 400/4655/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/4655/20

Головуючий в І інстанції: Мороз А.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 09.08.2023 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» звернулось до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків № 33 від 25.08.2020 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 25.08.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було прийнято рішення № 33 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, в тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фону, згідно якого, на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» застосовано штраф у розмірі 1152,34 грн. (10%) та нараховано пеню у розмірі 61674,05 грн. за період з 21.02.2004 року по 06.12.2019 року.

З наявних в матеріалах справи розрахунків ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті з лютого 2004 року по січень 2007 року, розрахунків штрафних санкцій та пені вбачається, що ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» несвоєчасно сплачено страхові внески за 2004-2007 р.р. у загальній сумі 11610,70 грн., сплата проводилась по 06.12.2019 року із порушенням терміну сплати від 275 до 5708 днів, що стало підставою для прийняття вказаного рішення про нарахування штрафу та пені.

Не погоджуючись із рішенням про нарахування штрафу та пені, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на викладене.

Згідно ст.ст. 14, 15, п. 6 ч. 2 ст. 17, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1058-IV), страхувальниками відповідно до цього Закону є:

1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону;

- колективні та орендні підприємства, сільськогосподарські кооперативи та фермерські господарства, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), - для осіб, зазначених у пункті 2 статті 11 цього Закону;

- дипломатичні представництва, консульські установи України, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 11 цього Закону;

- іноземні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України, - для осіб, зазначених у пункті 6 статті 11 цього Закону;

2) підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 7-9, 12-14 статті 11 цього Закону;

3) Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - для осіб, зазначених у пункті 16 статті 11 цього Закону;

4) Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України - для працюючих осіб, за яких роботодавець сплачує внески в сумі меншій, ніж сума внеску із заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я, а також для непрацюючих осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону;

5) застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Платниками страхових внесків до Накопичувального фонду є застраховані особи, зазначені в пунктах 1-7, 9, 10, 12, 15 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Платникам страхових внесків у десятиденний термін після їх реєстрації видається повідомлення про реєстрацію платника страхових внесків за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду.

Страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1-4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

В свою чергу, пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV, в редакції, яка діяла до 01.01.2011 року, було передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Із набранням чинності з 01.01.2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VІ) наведена вище норма права із Закону № 1058-ІV була виключена.

Разом з цим, відповідно до абзаців 5-6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

За наведеного правового регулювання, оскільки оскаржуваним рішенням пенсійним органом нараховано позивачу штраф та пеню за несвоєчасну сплату страхових внесків за 2004-2007 р.р., колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що судом першої інстанції вірно визнані необґрунтованими доводи позивача щодо помилковості застосування пенсійним органом штрафу та пені оскаржуваним рішенням за несвоєчасну сплату страхових внесків за 2004-2007 р.р. на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058-IV, який втратив чинність за час прийняття такого рішення, оскільки після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату/несвоєчасну сплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року, та такі повноваження реалізуються ПФУ відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення заборгованості.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 806/3009/14, від 19 вересня 2019 року у справі № 805/1452/16-а, від 09 липня 2020 року у справі № 804/8024/17, від 13 квітня 2022 року у справі № 815/7523/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за допущене порушення строків сплати страхових внесків за 2004-2007 р.р., відповідачем правомірно винесено рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, рішення відповідача прийнято в порядку, у спосіб та в межах, наданих законом повноважень.

Що стосується посилань позивача у відповіді на відзив на позовну заяву та в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не складався акт згідно п. 9.5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, в якому мали бути викладені встановленні порушення, а тому, оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені є протиправним та підлягає скасування, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 9.1, пп. 9.3.2 п. 9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення, далі Інструкція № 21-1), до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 1 січня 2011 року.

Фінансові санкції за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування накладаються на страхувальника відповідно до частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року, у таких розмірах:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 14.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Відповідно до вимог п. 9.5 Інструкції № 21-1, факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 9.3.2 пункту 9.3 цієї Інструкції, посадова особа органу Пенсійного фонду оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт підписується посадовими особами органу Пенсійного фонду та страхувальника.

Рішення про застосування штрафу за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті або його заступник.

Пунктом 10.5 Інструкції № 21-1 передбачено, що рішення про нарахування пені посадові особи органів Пенсійного фонду виносять одночасно з прийняттям рішення про застосування фінансових санкцій, зазначених у підпункті 9.3.2 пункту 9.3 цієї Інструкції, за формою згідно з додатком 14 цієї Інструкції, яке протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається страхувальнику з повідомленням про вручення.

Таким чином, порядок накладення штрафу за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків визначений пп. 9.3.2 п. 9.3 Інструкції № 21-1, в якому чітко вказано про те, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум, про що складається рішення за формою згідно з додатком 14, а також одночасно із цим рішенням виноситься рішення про нарахування пені (п. 10.5 Інструкції).

В свою чергу, вказаними вище положеннями п. 9.5 Інструкції № 21-1, на які посилається позивач, дійсно передбачено, що за фактами порушень законодавства складається акт, в якому викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів, однак, за виключенням тих порушень, які зазначені у п.п. 9.3.2 п. 9.3 цієї Інструкції.

Тобто, при встановленні обставин щодо несвоєчасної сплати страхових внесків пенсійний орган не складає акт, в якому викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів, а приймає рішення про накладення штрафу у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум та про нарахування пені, що прямо передбачено наведеними вимогами Інструкції № 21-1.

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що у спірному випадку відповідач перед прийняттям рішення про застосування штрафу та пені за несвоєчасну сплату страхових внесків мав скласти акт, в якому викласти зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів, є необґрунтованими та не відповідають наведеним вимог Інструкції № 21-1.

Також, доводи позивача щодо порушення строків надсилання рішення про нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату страхових внесків спростовуються матеріалами справи, оскільки вказане рішення прийнято 25.08.2020 року, а надіслано позивачу 28.08.2020 року, тобто, протягом трьох днів з дня його прийняття, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цього рішення.

Що стосується посилань позивача у відповіді на відзив на позовну заяву та в апеляційній скарзі на те, що у пенсійного органу відсутній жодний документ, за наявності якого може бути нарахована пеня згідно п. 10.1 Інструкції № 21-1, а розрахунки сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті з лютого 2004 року по січень 2007 року, на які посилається відповідач, були подані неуповноваженою особою ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція», а тому, не могли бути прийняті до уваги відповідачем та відповідно підстави для нарахуванні пені і штрафу вістуні, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи наявні розрахунки ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті з лютого 2004 року по січень 2007 року, які подавались до пенсійного фонду від імені товариства.

Ці розрахунки підписані різними керівниками ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція», в тому числі, ОСОБА_1 , який, як вказує позивач, був керівником товариства у спірний період.

Вказані розрахунки також підписані від імені бухгалтера товариства та скріплені печаткою.

Доказів визнання недійсними/неподаними вказаних розрахунків у конкретно визначений період позивачем не надано.

Також, доказів щодо відсутності заборгованості у ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» зі сплати страхових внесків та/або щодо своєчасної сплати страхових внесків у спірний період позивачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та скасування рішення про нарахування штрафу і пені.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.09.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька