Справа № 480/11798/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС У Сумській області, в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 31.03.2023 р. № 2114/18-28-24-06-02 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Сумській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з дати виключення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням проведено анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .
Підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку вказано - несплата протягом двох послідовних кварталів, у порядку зазначеному цим Кодексом податкового боргу протягом двох послідовних кварталів.
Позивач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач не врахував, що позивачем своєчасно і в повному обсязі були зроблені платежі до бюджету з єдиного податку, але в зв`язку із воєнним станом, помилково був використаний шаблон з минулорічними реквізитами податків. Разом з тим, і банк і казначейство прийняли ці платежі і зарахували на недіючі рахунки минулого року.
Отже позивач вважає, що фактично всю суму необхідних податків було зараховано на рахунки Державного казначейства з поміткою «єдиний податок» , тобто сплачено.
Також позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте податковим органом у день складення акту про результати перевірки, у зв`язку із чим, позивач був позбавлений можливості подати свої заперечення до акту та/або додаткові документи.
Крім того, позивач вважає, що спірне рішення було прийнято на підставі висновків камеральної, а не документальної перевірки як того вимагає чинне законодавства, що свідчить про порушення відповідачем процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку, що в свою чергу, свідчить про протиправність.
Ухвалою суду відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що ГУ ДПС у Сумській області на підставі п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) 31.03.2023 проведено камеральну перевірку щодо умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування ФОП ОСОБА_1 .
Зокрема, перевіркою встановлено, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 за платежем «18050400» (Єдиний податок з фізичних осіб) наявна недоїмка у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 ПКУ, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Відповідач вважає, що ПКУ не встановлено вимоги щодо виду перевірки, на підставі висновків якої контролюючим органом може бути прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп.
Також відповідач вважає, що лист Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській області від 19.06.2023 року №03-41-08/459 не є документом, що підтверджує виконання банківської операції з перерахування коштів, а, отже, не може вважатись підтвердженням факту своєчасної та повної сплати ФОП ОСОБА_1 єдиного податку. Позивачем не надано жодного платіжного документу, який би підтвердив факт сплати податкового зобов`язання в повному обсязі.
ГУ ДПС у Сумській області також стверджує, що у разі несвоєчасної та/або неповної сплати податкового зобов`язання платником, останній не може посилатись на допущену ним помилку при заповненні реквізитів платіжного документу як на обставину, що звільняє його від настання наслідків несприятливого характеру.
Крім того, відповідач наголошує, що ФОП ОСОБА_1 не зверталась до контролюючого органу щодо неможливості виконання свого податкового обов`язку шляхом подання відповідної заяви разом з документами. Одне тільки посилання на воєнний стан не підтверджує неможливість своєчасного виконання платником своїх податкових обов`язків.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив, не скористався.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, позивач зареєстрований як фізична особа підприємець та знаходилась на спрощеній системі оподаткування платника податку третьої групи з 01.01.2015 р.
Зокрема, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме наявний податковий борг у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 ПКУ, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів 7147,81 грн.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Приписами п.299.10.ст.299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадку передбаченому пп.298.2.3 п.298.2ст.298 цього Кодексу, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Згідно з абз. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Положеннями п.299.11. ст.299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є серед іншого і встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Як вбачається зі змісту акту перевірки від 31.03.2023 та витягу з інтегрованої картки платника, за позивачем обліковувався податковий борг, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб станом на 01.10.2022 року - 3770,11 грн., на 01.11.2022 року - 3770,11 грн., на 01.12.2022 року - 7155,11 грн., на 01.01.2023 року - 7155,11 грн., на 01.02.2023 року - 7155,11 грн., на 01.03.2023 року - 7148,81 грн., тобто протягом двох послідовних кварталів (а.с. 23 26).
Разом з цим, у позові представник позивача стверджує, що позивачем своєчасно і в повному обсязі були зроблені платежі до бюджету з єдиного податку, але помилково за минулорічними реквізитами податків.
При цьому у вказаному листі також зазначено, що єдиний податок з фізичних осіб (18050400) обліковується на іншому рахунку, зазначені рахунки по Конотопській МГТ діють з 01.01.2020.
Також з наданих позивачем платіжних доручень, суд вбачає, що хоча в них і зазначено призначення платежу «Єдиний податок», але вказано рахунок отримувача « НОМЕР_1 », що є рахунком Конотопської МТГ для зарахування податку на доходи фізичних осіб, куди і було зараховано сплачені кошти (а.с. 33 34).
Суд зазначає, що відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (що була чинною до 01.08.2022, далі Інструкція №22), платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.
Пунктами 1.6. 1.8. Інструкції №22 передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на банківському рахунку.
Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.
Згідно п.1.19. Інструкції №22, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) (обов`язкових платежів).
Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.
Аналогічні приписи містить і п.2.3. Інструкції №22, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.
Пунктом 2.4. Інструкції №22 предбачено, що банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 9 до цієї Інструкції:
банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника" та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення);
банк отримувача - заповнення таких реквізитів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача" та "Підписи отримувача" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення).
Отже вказаними нормами передбачено, що відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, при цьому на банк не покладено обов`язку перевіряти такий реквізит розрахункового документу, як «призначення платежу».
З 01.08.2022 набула чинності Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (далі Інструкція №163), якою визначено, що платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Відповідно до п.12 Інструкції №163, надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.
Надавач платіжних послуг має право відмовити в прийнятті до виконання платіжної інструкції, зокрема, якщо: 1) обов`язкові реквізити заповнено з порушенням вимог розділів II, IV цієї Інструкції та додатка до цієї Інструкції або обов`язкові реквізити, які встановлені правилами платіжної системи/внутрішніми правилами надавача платіжних послуг, заповнено з порушенням вимог щодо їх заповнення, установлених правилами платіжної системи/внутрішніми правилами надавача платіжних послуг;
Пунктом 14 Інструкції передбачено, що надавач платіжних послуг платника під час виконання платіжної операції з рахунку платника зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції ініціатора відповідність:
1) номера рахунку платника та коду платника [коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з ЄДРПОУ/реєстраційного номера/РНОКПП або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті)] або
2) унікального ідентифікатора платника.
Пунктом 22 Інструкції №163 визначено, що надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність:
1) номера рахунку отримувача та коду отримувача [коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з ЄДРПОУ/реєстраційного номера/РНОКПП або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті)] або
2) унікального ідентифікатора отримувача.
Згідно п. 37 Інструкції №163, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.
Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.
Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.
Відповідно до п.41 Інструкції №163, платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.
Отже норми Інструкції №163, також на банк не покладено обов`язку перевіряти зміст такого реквізиту розрахункового документу, як «призначення платежу», зазначений реквізит перевіряється банком лише за зовнішніми ознаками, відтак за його зміст відповідає платник.
Таким чином, суд доходить висновку, що банком цілком правомірно були виконані платіжні доручення позивача щодо перерахування коштів на рахунок отримувача « НОМЕР_1 », що є рахунком Конотопської МТГ для зарахування податку на доходи фізичних осіб.
При цьому, твердження позивача щодо здійснення платежу на недіючими реквізитами (минулорічними) спростовуються листом Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській області, в якому зазначено, що вказані рахунки по Конотопській МГТ діють з 01.01.2020.
Також суд зазначає, що відповідно до п.43.1 43.2 статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Пунктом 43.4. ст.43 ПКУ визначено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів, зокрема: на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету.
З матеріалів справи суд вбачає, що позивач вперше із заявою про повернення помилково сплачених коштів звернулася до відповідача вже після прийняття податковим органом оскаржуваного у цій справі рішення (а.с. 8).
Отже судом встановлено, що на момент складення акту перевірки від 31.03.2023 у позивача був наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб.
Суд зазначає, що саме наявність у суб`єкта господарювання податкового боргу з єдиного податку, який виник у зв`язку з неналежним виконанням останнім обов`язку щодо вчасної сплати такого податку, та, як наслідок, порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, є підставою для застосування до платника податку приписів абз.8 пп.298.2.3п.298.2ст.298 ПК України.
Вищенаведений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.04.2020 по справі №813/4315/16.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наявність у позивача боргу зі сплати єдиного податку за спірний період, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення від 31.03.2023 р. № 2114/18-28-24-06-02 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Щодо твердження позивача про неправомірність проведення в даному випадку саме камеральної перевірки, суд зазначає наступне.
Як зазначалося судом вище, умовами для анулювання реєстрації платником єдиного податку є (1) наявність податкового боргу в розмірі, більшому ніж визначено в п. 59.1 ст. 59 ПКУ, (2) проведення податкової перевірки та складання за результатами такої перевірки акту й відповідного рішення про анулювання.
Суд зазначає, що виходячи із змісту абз. 1 та абз. 2 п. 299.11 ст. 299 ПКУ, якщо для платника єдиного податку четвертної групи передбачається саме проведення виїзної документальної перевірки як передумови для встановлення факту існування податкового боргу, то для платників єдиного податку першої-третьої групи йдеться лише про проведення перевірки, без конкретизації її виду.
Саме з цих підстав суд вважає безпідставним посилання позивача на практику Верховного Суду у постановах від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 06.05.2020 у справі №812/1137/16, оскільки вона стосується анулювання реєстрації платником єдиного податку четвертої групи, а не першої третьої.
Суд погоджується з доводами податкового органу про те, що анулювання реєстрації платника єдиного податку першої третьої групи можливе і на підставі камеральної перевірки, оскільки камеральна перевірка проводиться виключно щодо даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків з метою виявлення арифметичних або логічних помилок, та виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, а наявність податкового боргу по узгодженим сумам податку не є підставою для проведення документальної перевірки.
Так згідно з вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.1пункту 75.1статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).
За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
Тобто, фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
При цьому, з ще 1 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, яким до Податкового кодексу України внесено зміни, зокрема щодо контрольно-перевірочної роботи.
Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України доповнено другим абзацом, яким, зокрема, передбачено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що предметом камеральної перевірки, крім питань правильності формування податкових декларацій можуть бути й інші питання, зокрема, своєчасність сплати грошових зобов`язань.
Окрім того, суд зазначає що Законом України від 12.05.2022 №2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ.
Зокрема, у відповідності до п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 392, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
При цьому, з метою тимчасового, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, підтвердження платниками податків можливості чи неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 глави 2 розділу II Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 р. №225 був затверджений Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - Порядок №225).
Так, згідно п. 3 розділу 2 Порядку №225 у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку платник податків подає до контролюючого органу не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента.
Як зазначає, відповідач ФОЛ ОСОБА_1 не зверталась до контролюючого органу щодо неможливості виконання свого податкового обов`язку шляхом подання відповідної заяви разом з документами.
Під час розгляду справи, суду також не було надано доказів неможливості виконання позивачем свого податкового обов`язку з єдиного податку.
Суд зазначає, що тільки посилання на воєнний стан не підтверджує неможливість своєчасного виконання платником єдиного податку третьої групи своїх податкових обов`язків.
Відповідно до частини 1 статі 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно часини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи доведено правомірность винесення оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації та виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що рішення ГУ ДПС у Сумській області про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку від 31.03.2023 винесене відповідачем правомірно, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 31.03.2023 р. № 2114/18-28-24-06-02 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Сумській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з дати виключення відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек