Справа № 200/4561/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року Справа№200/4561/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: - визнати протиправним дії щодо нарахування і виплати щомісячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021 при переведенні з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення; - зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за періоди: з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020; з 01.01.2021 по 24.09.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт; а також здійснити перерахунок і виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021, що були нараховані під час переведення, в сторону збільшення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановленого законом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі.

На обґрунтування позивачу ОСОБА_1 посилається на те, що в діях відповідача наявні порушення нарахування і виплати йому щомісячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 08.02.2020 по 08.08.2020 і з 24.09.2020 по 24.09.2021 при переведенні з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 8 лютого 2020 року по 8 серпня 2020 та з 24 вересня 2020 року по 24 вересня 2021 року, що підтверджується відповідними витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що у спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством. Командування військової частини вважає помилковою позицію позивача щодо незастосування військовою частиною при обчисленні посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, оскільки зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не є нормами права та не узгоджуються з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774. Також посилається на те, що матеріалами справи не підтверджено факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, оскільки ані позивачем, ані його представником не додано відповідного розрахунку понесених витрат, а саме з яких міркувань складання та подання до суду адміністративного позову складає саме 4 000 грн. Зазначає, що квитанція до прибуткового ордера б/н від 1 липня 2024 року, яка додається до позову, не містить зазначення жодного цільового призначення такого платежу, тобто надання оплати за надання професійної правничої допомоги згідно договору за подання адміністративного позову тощо. Натомість, у підставі операції зазначено: Договір про надання правової допомоги від 17 листопада 2021 року, тобто дана квитанція взагалі не містить відомостей про сторони, які такий договір уклали, його порядковий номер чи інші реквізити, які б дали змогу стверджувати про оплату позивачем конкретних послуг адвоката. Вважає, що позовна вимога у вигляді стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 19.06.2019.

Позивач має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого 16.04.2018.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі № 200/15234/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 року по 30.09.2020 березень 2018 року, а з 01.10.2020 по 24.09.2021 жовтень 2020 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 за виключенням раніше виплаченої частини індексації.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року у справі.

Відповідно до військового квитка серія НОМЕР_4 , виданого 29.01.2020, позивач проходив військову службу у Військові частині НОМЕР_1 у періоди з 08.02.2020 по 08.08.2020 і з 24.09.2020 по 24.09.2021.

Відповідно до витягу з наказу військового командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2020 № 39 установлено, що старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 лютого 2020 року № 13-РС на посаду стрільця-снайпера 3 відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 вважати таким, шо справи та посаду стрільця-снайпера 3 відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 прийняв з 8 лютого 2020 року.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2020 № 223 установлено, що старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера З відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 1 липня 2020 року № 78-РС, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХП, з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 8 серпня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з пункту постійної дислокації м. Краматорськ Донецької області.

З указаного наказу випливає, що позивачу виплачувалася грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік, матеріальна допомога за 2020 рік не виплачена, щорічна основна відпустка за 2020 рік використана. Також вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки.

Відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 № 273 установлено, що старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 вересня 2020 року № 136-РС на посаду стрільця - снайпера 3 відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_4 в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 , вирішено зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 24 вересня 2020 року. Вважати таким, що справи та посаду стрільця - снайпера 3 відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти прийняв 24 вересня 2020 року.

З копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2021 № 288 випливає, що старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 3 відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14 вересня 2021 року № 143-РС, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232- XII, з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), вважати таким, що справи та посаду здав і направити до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З 24 вересня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У вказаному наказі зазначено, що щорічна основна відпустка за 2021 рік передбачена в кількості 28 діб, використана в кількості 30 діб, матеріальна допомога за 2021 рік не виплачена. Вирішено виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік і грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки.

З наданих відповідачем розгорнутих довідок про розмір грошового забезпечення за період з лютого 2020 року грудень 2020 року і за період з січня 2021 року по вересень 2021 року випливає, що в спірні періоди посадовий оклад позивача становив 2730 грн.

Спірні правовідносини виникли щодо належного розміру грошового забезпечення позивача.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини першої статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011 установлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правилами частини четвертої статті 9 Закону № 2011 обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018, установлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому Додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

За змістом Постанови № 704, у редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.

Отже, зміни до пункту 4 постанови № 704, внесені пунктом 6 постанови № 103, з 29.01.2020 не підлягають застосуванню.

Відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Слід зазначити, що з 29.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в тому випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, тобто мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.

Проте, згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 200/3757/20-а.

Тому під час розв`язання колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018 № 103, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Постанова № 704 року є підзаконним нормативно-правовим актом. Юридична сила закону як джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Тобто, вказаний пункт 4 Постанови №704 в частині обрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, суперечить нормам розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII та не підлягає застосуванню.

Крім того, п.п. 9, 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Водночас, з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

З наведеного випливає, що 29.01.2020 настала подія підвищення розміру грошового забезпечення військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень - органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто в даному випадку станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2102,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2270,00 грн.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в період з 08.02.2020 по 08.08.2020 і з 24.09.2020 по 31.12.2020 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 01.01.2021 по 24.09.2021 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", чого відповідачем зроблено не було.

Отже, позовні вимоги в частині здійснити перерахунку і виплаті щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за періоди: з 08.02.2020 по 08.08.2020 і з 24.09.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020; з 01.01.2021 по 24.09.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також в частині здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані додаткової відпустки як учаснику бойових дій підлягають задоволенню.

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги в частин здійснення перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки до суду не надано доказів нарахування та/або виплати цієї допомоги відповідачем. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частин здійснення перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, оскільки позивач використав таку відпустку у 2020 і 2021 роках повністю.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

До суду наданий ордер серія АН № 1453899 від 04.07.2024 і копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5227 від 31.10.2018 які видані адвокату Берзінь Сергію Людвиговичу, який подав позовну заяву.

До суду також надана копія договору про надання професійної правової допомоги від 30.07.2021, який укладено між ОСОБА_1 і адвокатом Берзінь С.Л.

У п. 4.1 договору вказано, що ціна правової допомоги складається безпосередньо з плати за надані послуги професійної правничої допомоги Адвоката (винагороди, гонорару), фактичних витрат, пов`язаних з їх наданням (судовий збір, поштові витрати, проїзд транспортом, проживання у готелі, канцелярські витрати, тощо), а також з гонорару успіху за досягнутий результат, визначений п. 4.4.-4.5. Договору.

Згідно з п. 4.2 вказаного договору передбачено, що розмір плати за кожну окрему послугу професійної правничої допомоги (комплексу пакета таких послуг) адвоката визначається за домовленістю Сторін, але не менше ніж встановлено Мінімальними тарифами на певний рік, затвердженими наказом Адвоката.

До суду надана копія акта наданих послуг від 01.07.2024 відповідно до договору про надання професійної правової допомоги від 30.07.2021, за яким адвокат передав, а позивач «клієнт» прийняв наступні послуги: складання та подання адміністративного позову про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити певні дії в інтересах ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду. Супровід справи у суді тривалістю 4 години, 1 документ, вартістю однієї години 1000 грн/год. на загальну суму 4000,00 грн. Зазначено, що загальна вартість наданих послуг складає 4000,00 грн.

Також до суду надана квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 01.07.2024 відповідно до якої, адвокат Берзінь С.Д. прийняв від ОСОБА_1 4000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року.

Суд вважає, що указані документи в сукупності підтверджують витрати позивача на правничу допомогу в цій справі.

Частиною 1 і п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-7 ст. 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розподілу між сторонами разом підлягає витрати на правничу допомогу, що сплачені або підлягають сплаті. Тому ці витрати підлягають розподілу незалежно від надання позивачем доказів їх фактичної сплати.

У відповідності до ч. 1 і ч. 9 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає частина п`ята статті 134 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 810/3213/16 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як було зазначено, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Тому стягненню на користь позивача підлягає 2000,00 грн витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд вважає, що вказаний розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 80, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період проходження військової служби з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за періоди: з 08.02.2020 по 08.08.2020 і з 24.09.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020; з 01.01.2021 по 24.09.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби з 08.02.2020 по 08.08.2020 та з 24.09.2020 по 24.09.2021 з урахуванням перерахованого грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 суму судових витрат у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Повне рішення суду складено 9 вересня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков