Справа № 500/7119/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7119/23 пров. № А/857/8729/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л. Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі № 500/7119/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернополі в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи)), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також Відділ, відповідач 1), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також Укртрансбезпека, відповідач 2), в якому просив суд скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 17.10.2023 № 027673.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що позивач не надає послуги з перевезень вантажу, не має статусу автомобільного перевізника, як і статусу фізичної особи - підприємця, відповідно не допускав порушень статтею 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі також Закон № 2344-III). Звернув увагу суду на тому, що з 03.07.2023 ФОП ОСОБА_2 на підставі договору позички транспортного засобу Мерседес Бенз Віваро 612 д.н.з. НОМЕР_1 використовує зазначене майно для здійснення своєї підприємницької діяльності, зокрема щодо перевезення транспортних засобів (в т.ч. вантажів) евакуаційним транспортом, отже і відповідальною особою, за перевезення вантажів та дотримання водіями порядку такого перевезення несе саме вантажоперевізник, а не водій.

Також, на думку позивача, відповідач розглянув справу без його участі та виніс протиправну постанову не перевіривши вручення листа позивачу.

Тобто вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, аналогічними до тих, які були покладені в основу позовної заяви.

У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, у якому заперечує проти вимог скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 18.08.2023 № 004395 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу у період з 21.08.2023 по 27.08.2023 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) транспортних засобів автомобільних перевізників на території: площина на території радіусом 200 км з центром на вул. Соборна, 75 у м. Хмельницький А/Д Н-25, 230-233 км, 273 км, А/Д Н-03, 169-170 км, 192 км, 196 км, 270 км, 288 км, А/Д М-30, 214 км, 252 км, 280 км, 320 км, вимог Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі також Закон № 2344-III), інших вимог законодавства.

За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.08.2023 № 028234, яким зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-III, а саме: водій здійснює перевезення вантажу згідно ТТН від 24.08.2023 № Р2165; у водія ОСОБА_1 відсутня тахокарта режиму праці та відпочинку за 24.08.2023.

В даному Акті у графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено «відмовився», копію Акту отримав, у графі «ініціали» (ініціал власного імені) та прізвище) зазначено « ОСОБА_1 » та засвідчено підписом.

В подальшому позивачу направлено повідомлення від 19.09.2023 «Про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства», яким запропоновано позивачу прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 17.10.2023 з 10.00 год по 16.00 год.

Після цього, Відділом складено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 027673, якою за порушення абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Також, на адресу позивача надіслано повідомлення від 19.10.2023, яким позивачу запропоновано відповідно до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі також Порядок № 1567), добровільно сплатити вищезазначений адміністративно-господарський штраф в 15-денний термін з дня отримання постанови.

Не погоджуючись з постановою відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом № 2344-III.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною дванадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частин чотирнадцятої та сімнадцятої статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок № 1567.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

В ході проведення перевірки уповноваженими особами відповідача зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-III, а саме: водій здійснює перевезення вантажу згідно ТТН від 24.08.2023 № Р2165; у водія ОСОБА_1 відсутня тахокарта режиму праці та відпочинку за 24.08.2023.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону № 2344-ХІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Як передбачено абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ХІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Враховуючи зміст вищевказаних норм, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Таким чином, приписи статті 60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі також - Правила № 363).

Згідно з розділом І Правил № 363 перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не інші особи (власники транспортних засобів, тощо).

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що дійсно, транспортний засіб, який у спірному випадку підлягав перевірці, був зареєстрований на позивача.

При цьому, доводи позивача зводяться до того, що позивач не надає послуги з перевезень вантажу та не має статусу автомобільного перевізника, як і статусу фізичної особи - підприємця.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 № 379 (далі також Інструкція № 379) за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві.

Також, згідно з пунктом 6.3 Інструкції № 379 якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону № 2344-III чітко визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статті 48 Закону № 2344-III є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Правовий висновок щодо оформлення тимчасового реєстраційного талону зробив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16, вказавши, що попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-III.

Таким чином, у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

У спірному ж випадку, судами не здобуто, а учасниками справи не подано, що 24.08.2023 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) позивачем надавався тимчасовий реєстраційний талон чи договір позички транспортного засобу, також не вказано в акті перевірки про наявність такого договору, інших документів, а також не надано будь-яких заперечень стосовно виявлених порушень, натомість ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та заперечень в ході проведення перевірки.

То ж, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача стосовно того, що відповідач не переконався, чи є позивач автомобільним перевізником, чи є позивач фізичною особою - підприємцем, як вказано у оскаржуваній постанові.

Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі № 240/22448/20 вказав, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб. Визначити автомобільного перевізника можна на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що водієм під час проведення рейдової перевірки надано товарно-транспортну накладну від 24.08.2023 № Р2165, відповідно до якої автомобільним перевізником зазначено - ОСОБА_1 .

З приводу долучених позивачем до позовної заяви доказів, а саме листа ТОВ «ПРТ Форкліфт» щодо помилковості зазначених даних автомобільного перевізника у товарно-транспортній накладній від 24.08.2023 № Р2165, суд першої інстанції правильно зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, що даний лист надавався позивачем під час проведення перевірки. До того ж, даний лист датований 25.08.2024, в той час як у спірному випадку перевірка на дорозі проводилась 24.08.2024.

У сукупності наведених обставин суд вважає, що в цій справі саме позивач є автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу його транспортним засобом.

З огляду на наведене вище, суд також вважає, що позивачем, як і в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, не спростоване виявлене відповідачем порушення, а саме: автомобільний перевізник не забезпечив водія документами передбаченими статтею 48 Закону № 2344-III, а саме: на момент перевірки мають бути в наявності записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення, зафіксовані тахогафом (тахокарта за поточну робочу зміну водія та 28 тахокарт з дня закінчення поточної робочої зміни водія), на спростування чого, на думку суду, представником позивача не надано жодних доказів.

У розрізі наведених позивачем доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на пункти 26, 27 Порядку № 1567, відповідно до яких справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції також правильно врахував, що у спірному випадку розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було призначено на 17.10.2023, про що повідомлено ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з сайту АТ «УКРПОШТА» про отримання позивачем 22.09.2023 повідомлення відповідача від 19.09.2023.

Вказане свідчить, що відповідачем дотримано вимоги законодавства в частині належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи та спростовує твердження позивача про те, що відповідач не перевірив вручення листа позивачу та розглянув справу без участі позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Вказане в сукупності підводить колегію суддів до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі № 500/7119/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар