Справа № 160/16208/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
установив:
Позивач 21.06.2024р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені ОСОБА_2 з 27.08.1990 по 17.12.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування до стажу, що дає право на пенсію, періодів роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені ОСОБА_2 з 27.08.1990 по 17.12.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсі ОСОБА_1 з урахуванням зарахування до стажу, що дає право на пенсію, періодів роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені ОСОБА_2 з 27.08.1990 по 17.12.1993 3 дати призначення пенсії за віком з 21.08.2023.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з тим, що ним не зараховано деякі періоди його трудової діяльності. Відповідач листом повідомив позивача, що періоди роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993 не зараховано до страхового стажу, оскільки печатку, не підтверджено вироблені трудодні та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн., або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
На виконання ухвали суду від 28.06.2024 р., позивачем 05.07.2024 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач отримав ухвалу суду 09.07.2024 р., але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються цього предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Як встановлено, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.08.2023р.
21 грудня 2024 року позивач звернувся до голови Пенсійного фонду України зі скаргою, в якій просив надати пояснення, чому період його трудової діяльності в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993 не був врахований при визначенні його трудового стажу.
Відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в оскаржуваний період:
- з 11.04.1988 р. по 07.08.1990 р. працював в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в оскаржуваний період:
- з 27.08.1990 р. по 28.01.1997 р. працював в колгоспі імені Куйбишева.
У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 наявні відомості про «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві» та «виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві» згідно з яким:
у 1988 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280/207; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 237;
у 1989 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 291;
у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270/163; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 165.
У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 наявні відомості про «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві» та «виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві» згідно з яким:
у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 128; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 128;
у 1991 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 314;
у 1992 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 283;
у 1993 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 302.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.
Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.
Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в оскаржуваний період:
- з 11.04.1988 р. по 07.08.1990 р. працював в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в оскаржуваний період:
- з 27.08.1990 р. по 28.01.1997 р. працював в колгоспі імені Куйбишева.
Крім цього, у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 наявні відомості про «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві» та «виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві» згідно з яким:
у 1988 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280/207; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 237;
у 1989 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 291;
у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 270/163; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 165.
У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 наявні відомості про «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві» та «виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві» згідно з яким:
у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 128; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 128;
у 1991 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 314;
у 1992 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 283;
у 1993 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 302.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.
Суд зазначає, що робота позивача в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 та трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 підтверджується записами, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспників, до якої вносяться відомості, зокрема про трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). При цьому, трудова книжка колгоспника свідчить про те, що позивач виконував річний мінімум трудової участі в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993.
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).
Таким чином, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.
З огляду на викладене, суд зазначає, що періоди роботи позивача в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993 має бути зарахований до його страхового стажу.
Крім того, записи в трудовій книжці колгоспника підтверджуються наявністю відповідних наказів та відбитків печатки колгоспу.
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довели правомірності не зарахування позивачу періодів його роботи згідно трудової книжки колгоспника до стажу, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд
вирішив:
Визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Аврора» з 11.04.1988 по 07.08.1990 та в колгоспі імені Куйбишева з 27.08.1990 по 17.12.1993 та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 21.08.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко