Справа № 480/10283/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
В С Т А Н О В И В:
Підставою для відмови у рішенні вказано про ненадання/часткове надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній, реєстрацію якої зупинено, при отриманні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня про реєстрацію податкової накладної.
Це рішення податкового органу позивач вважає протиправним і просить скасувати, зазначаючи, що підставою для зупинення реєстрації податкової накладної стало те, що «обсяг постачання товару/послуги 3926, 8506, 8532, 8233, 8536, 8541, 8542, 9032 дорівнює або перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операції», у зв`язку із чим позивачу було запропоновано «подати пояснення та копії документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН».
Проте, відповідачем не наведено обґрунтування та доказів того, що обсяг постачання товару, зазначений у спірній податковій накладній, дорівнює або перевищує величині залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого товару та/або ввезення на митну територію України такого товару і переважання в такому залишку більше 1,5 рази. Також з наведеного у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної формулювання не можливо встановити, які саме документи необхідно подати до податкового органу. Перелік документів, який би був достатнім для прийняття Відповідачем рішення про реєстрацію податкової накладної не зазначено.
У випадку не конкретизації переліку документів у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних повноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.
Відтак, позивач самостійно визначав документи, які підтверджують господарську операцію, зазначену в податковій накладній №83 від 14.06.2023 року, враховуючи лише норми п. 5 Порядку №520.
Так, разом із поясненнями позивачем було подано ряд документів (електронні копії), що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній, зокрема щодо наявності договірних відносин між продавцем та покупцем, факт передачі товару, його оплату та відображення господарських відносин у бухгалтерських документах позивача.
Вимоги податкового органу щодо обов`язкового надання додаткових документів, які не складались та з урахуванням конкретної господарської операції і не повинні були складатись, є необгрунтованими та незаконними.
Оскільки податкові накладні реєструються центральним органом виконавчої влади, позивач просить також зобов`язати Державну податкову службу України внести до Єдиного реєстру податкових накладних відомості щодо реєстрації податкової накладної №83 від 14.06.2023 року днем їх фактичної подачі, що буде дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде вирішено остаточно.
Відповідач подали відзиви на позов, аналогічні за своїм змістом, в яких проти задоволення вимог заперечили, вказавши, що позивачем згідно положень ст. 201 Податкового кодексу України направлено на реєстрацію податкову накладну № 83 від 14.06.2023 з номенклатурою послуг за переліком в колонці 2 розділу Б податкової накладної, реєстрація якої була зупинена, оскільки податкова накладна відповідала вимогам п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, а саме, коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 3926, 8506, 8532, 8533, 8536, 8541, 8542, 9032, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання. Було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При цьому, наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2023 року №19 внесено суттєві зміни до Порядку № 520, які набрали чинності 08.03.2023 р.
Пунктом 9 Порядку № 520 ( у новій редакції) визначено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.
За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:
або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
або направляє повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування;
або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених / оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній /розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.
Позивачем були надані повідомлення про надання пояснень та копії документів щодо податкової накладної № 83 від 14.06.2023, реєстрацію якої було зупинено. Згідно Протоколу засідання Комісії Головного управління ДПС у Сумській області від 30.06.2023 № 263 було розглянуто повідомлення про подання пояснень та копії документів щодо податкової накладної та встановлено відсутність копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, зокрема, розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків.
Окремо було визначено перелік документів, яких не вистачає Комісії регіонального рівня для реєстрації податкової накладної, а саме: форма розрахунків між замовниками та виконавцем, оформлені належним чином рахунки та банківські виписки, що підтверджують отримання коштів від ТОВ «ЕНТЕХ» за товар, в належній якості зображення та оформлені належним чином документи, що підтверджують придбання товару (Договори поставки, видаткові накладні, рахунки на оплату, банківські виписки), оформлені належним чином документи щодо транспортування товару (договори з «Новою поштою», акти наданих послуг, платіжні документи), належної якості зображення документи щодо оренди приміщення (договір, акт приймання-передачі, підтвердження сплати орендної плати).
Комісією направлено позивачу в електронний кабінет повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 30.06.2023. Проте, ФОП ОСОБА_1 у відповідь на повідомлення ні додаткових пояснень, ні документів не надіслав.
Отже, Комісія ГУ ДПС у Сумській області прийняла рішення про відмову в реєстрації податкової накладної № 83 від 14.06.2023 у відповідності до змінених норм матеріального права.
Крім того, відповідачі зазначили, що приймаючи рішення в частині вимоги до ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, суд не повинен діяти всупереч прямих заборон законодавства, а саме суд не може зобов`язати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки в такому випадку це є фактичним втручанням в реалізацію повноважень колегіальним органом (в його дискреційні повноваження).
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачем відповідно до ст.201 Податкового кодексу України направлено до податкового органу на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №83 від 14.06.2023 на суму 239 935,50 грн., з них ПДВ 39 989,25 грн., складену за результатами господарської операції з постачання електронних компонентів ТОВ «ЕНТЕХ». 27.06.2023 податковим органом позивачу надіслана квитанція, в якій зазначено, що реєстрація вказаної податкової накладної зупинена, оскільки податкова накладна відповідала вимогам п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, а саме, обсяг постачання товару/послуги 3926, 8506, 8532, 8533, 8536, 8541, 8542, 9032 дорівнює або перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання. Було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних ( а.с.105-106, 107).
28.06.2023 позивачем подані пояснення та документи, що розкривають зміст господарської операції ( а.с.108).
30.06.2023 податковим органом через електронний кабінет надіслано позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а саме копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній: договорів, зокрема зовнішньоекономічних контрактів, з додатками до них, первинних документів щодо постачання/придбання товарів, транспортування продукції, актів приймання-передачі товарів ( робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків ( а.с.126-127, 130-131).
Рішення податкового органу суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Порядок розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку податкові накладні/розрахунки коригування (крім розрахунків коригування, складених у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, та розрахунків коригування, складених на неплатника податку), що подаються для реєстрації в Реєстрі, перевіряються щодо відповідності таким ознакам безумовної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування (далі - ознаки безумовної реєстрації):

1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) та/або складена за операцією, звільненою від оподаткування;

2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування (крім розрахунків коригування, поданих для реєстрації в іншому місяці, ніж місяць, в якому вони складені), зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої для реєстрації в Реєстрі податкової накладної/розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень за умови, що обсяг постачання товарів/послуг, зазначений у них у поточному місяці за операціями з одним отримувачем - платником податку, не перевищує 50 тис. гривень, сума податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), сплачена у попередньому місяці, становить більше 20 тис. гривень, та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку;

3) одночасно виконуються такі умови:

загальна сума податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), сплачена за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування, платником податку та його відокремленими підрозділами, якими подано податкову накладну/розрахунок коригування на реєстрацію в Реєстрі, становить більше 1 млн. гривень;

4) у податковій накладній/розрахунку коригування відображена операція з товаром за кодом згідно з УКТЗЕД та/або послугою за кодом згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, які зазначені у таблиці даних платника податку, врахованій контролюючим органом.

Відповідно до п. 5 Порядку платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку критерії ризиковості здійснення операцій (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1154 від 12.10.2022; в редакції Постанови КМ № 1428 від 23.12.2022 року), обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 рази, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року у Реєстрі.

Згідно з п. п. 10, 11 Порядку у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

При цьому наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №520).

Відповідно до п. 1 цей Порядок визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. п. 2-4 Порядку №520 прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС. Комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до п. 5 Порядку №520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

- договори, зокрема, зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання- передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

- розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Згідно з п. 11 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі в разі:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі;

- та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку;

- та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що

- податкова накладна подана платником податку до реєстрації, перевіряється податковим органом щодо відповідності відображених у ній операцій критеріям ризиковості здійснення операцій у випадку, якщо така податкова накладна не відповідає жодній з ознак безумовної реєстрації;

- при перевірці податкової накладної, що не відповідає жодній з ознак безумовної реєстрації податковий орган вказує відповідний Критерій ризиковості з обов`язковим зазначенням розрахунку відповідності податкової накладної певному критерію;

- документи, необхідні для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, обираються податковим органом із загального переліку документів затвердженого п. 5 Порядку №520 з врахуванням специфіки господарської операції, а не всі документи згідно переліку.

Як вже судом встановлено, підставою для зупинення реєстрації податкової накладної стало те, що обсяг постачання товару/послуги 3926, 8506, 8532, 8233, 8536, 8541, 8542, 9032 дорівнює або перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операції, у зв`язку із чим позивачу запропоновано подати пояснення та копії документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Тобто, для визначення відповідності платника податків п. 1 Критерію ризиковості необхідно щонайменше визначити обсяг придбання товару, обсяг його реалізації, величину залишку товару з урахування коефіцієнту збільшення у розмірі 1,5 рази. Проте, податковим органом не наведено обґрунтування та доказів того, що обсяг постачання товару, зазначений у спірній податковій накладній, дорівнює або перевищує величині залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого товару та/або ввезення на митну територію України такого товару і переважання в такому залишку більше 1,5 рази. Отже, норми п. 1 Критерію ризиковості здійснення операцій застосована податковим органом безпідставно та без будь-якого правового обгрунтування.

Крім того, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не вказаний і перелік документів, які необхідно подати до податкового органу і який би був достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. У такому випадку платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних повноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Так, разом із поясненнями позивачем було подано копії документів (електронні копії), що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній, з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 16.03.1995 року, основними видами діяльності якого є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.31), ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування (КВЕД 95.11), неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90), є платником єдиного податку (3 група) ПДВ та платником ПДВ ( а.с.15, 16, 17,18).

Підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. № 20-ОПП, орендує нежитлове приміщення, що підтверджується договором №111 від 27.03.2020 року, актом приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.04.2020 року, та платіжними інструкціями про оплату оренди ( а.с.19, 20-23).

Придбання товару ФОП ОСОБА_2 здійснювалось на підставі договорів, укладених як у письмовій формі так і в спрощеному порядку.

Так, на підставі договору поставки від 01.06.2023 року №102023/7 ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «РАДІОМАГ УКРАЇНА» батарейки та блоки живлення, що підтверджується рахунком на оплату №1792852 від 19.06.2023 року, видатковою накладною №1792852 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №283 від 19.06.2023 року, рахунком на оплату №1790458 від 15.06.2023 року, видатковою накладною №1790458 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №264 від 15.06.2023 року, рахунком на оплату №1792623 від 19.06.2023 року, видатковою накладною №1792623 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №278 від 19.06.2023 року та експрес-накладними НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року ( а.с. 26-36).

На підставі договору поставки від 01.06.2023 року №230817-2 укладеним з ПП «НВФ «VD MAIS» ФОП ОСОБА_2 придбав варистори, резистори, конденсатори електролітичні, оптрон входи постійного струму, що підтверджується самим договором поставки, рахунком №857311 від 17.06.2023 року, накладною №843825 від 21.06.2023 року, платіжною інструкцією №270 від 17.06.2023 року рахунком №857126 від 15.06.2023 року, накладною №843580 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №261 від 15.06.2023 року та експрес - накладними НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року ( а.с.37-45).

Крім зазначених договорів ФОП ОСОБА_2 укладено та виконано ряд договорів з поставки спеціалізованої продукції (транзистори, резистори, конденсатори, мікросхеми) у спрощений спосіб ( а.с.46-92). Укладення договорів в усній формі не суперечить вимогам цивільного законодавства, зокрема положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, нормами ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Приписами статті 202 ЦК України визначено поняття правочину як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.205 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З викладеного вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість укладення господарського договору у письмовій формі у спрощений спосіб за умови погодження у документах, якими сторони обмінюються при його укладенні, всіх істотних умов. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 903/1030/19 від 27.12.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, на виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «КВАЗАР» транзистори, що підтверджується рахунком-фактурою №9464 від 17.06.2023 року, накладною №9464 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №271 від 17.06.2023 року та експрес-накладними НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_3 резистори, що підтверджується рахунком-фактурою №9464 від 17.06.2023 року, накладною №9464 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №271 від 17.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «ІМРАД» корпус/ВОХ Z-57J та корпус/ВОХ Z-59/чор/, що підтверджується рахунком-фактурою №477876 від 14.06.2023 року, видатковою накладною №477876 від 14.06.2023 року, платіжною інструкцією №250 від 14.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_1 придбав у ПП «ТАЛАНТ ЛТД» конденсатори, що підтверджується рахунком-фактурою №ТЛ00-000424 від 17.06.2023 року, видатковою накладною №360 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №275 від 18.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «КОМПАНІЯ ОЛЬВІЯ» корпуси пластмасові Z-55ABS, що підтверджується рахунком-фактурою №СА -0000194 від 19.06.2023 року, видатковою накладною #HY- 0000215 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №280 від 19.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «ПРОМСАД» конвектори з автоматичним контролем за напрямом передавання даних, що підтверджується рахунком-фактурою №1410 від 14.06.2023 року, видатковою накладною №996 від 15.06.2023 року, платіжною інструкцією №258 від 15.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «ГАММА УКРАЇНА» мікросхеми, що підтверджується рахунком на оплату №799 від 19.06.2023 року, видатковою накладною №838 від 19.06.2023 року, платіжною інструкцією №279 від 19.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ «ВІАКОМ» мікросхеми та діоди, що підтверджується рахунком на оплату №4229 від 15.06.2023 року, видатковою накладною №4431 від 16.06.2023 року, платіжною інструкцією №263 від 15.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_4 резистори алюмінієві, що підтверджується рахунком на оплату №ЕП00-002540 від 12.07.2023 року, видатковою накладною №2249 від 13.07.2023 року, платіжною інструкцією №320 від 13.07.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_5 резистори алюмінієві, що підтверджується рахунком на оплату №ОП00-002568 від 12.07.2023 року, видатковою накладною №2243 від 13.07.2023 року, платіжною інструкцією №316 від 12.07.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_6 конденсатори металізовані поліпропіленові, що підтверджується рахунком на оплату №КП00-001693 від 27.07.2023 року, видатковою накладною №1413 від 27.07.2023 року, платіжною інструкцією №295 від 27.07.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

На виконання усної домовленості ФОП Бурдюгов придбав у ТОВ «ЕЛЕМЕНТ- ПЕРЕТВОРЮВАЧ» діоди, що підтверджується рахунком на оплату №44/-157 від 15.06.2023 року, накладною №2306017 від 16.06.2023 року, платіжною інструкцією №262 від 15.06.2023 року та експрес-накладною НОВА ПОШТА від 30.08.2023 року.

В подальшому, частину товару, отриманого від зазначених контрагентів, ФОП ОСОБА_2 реалізував TOB «ЕНТЕХ», що підтверджується договором поставки №11/01.23 від 11.01.2023 року, рахунком №РЛ-0000114 від 12.06.2023 року, заявкою контрагента про направлення товару за адресою: м. Вінниця, вул. А. Янголя, 1 (АТ «Вінницяобленерго»), видатковими накладними №РЛ-0000090 від 10.07.2023 року, №РЛ 0000111 від 14.08.2023 року та №РЛ-0000105 від 10.08.2023 року, електронними квитанціями про сплату послуг НОВА ПОШТА, копіями експрес-накладних НОВА ПОШТА, інформаційним повідомленням про зарахування коштів №116 від 14.06.2023 року, листом-уточненням від 19.03.2023 року №37 ( а.с.93-104).

Вказані вище документи у повній мірі підтверджують факт наявності договірних відносин між продавцем та покупцем, факт передачі товару, його оплату та відображення господарських відносин у бухгалтерських документах позивача.

Відповідно до п. 25 Порядку прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, покладено на Комісії регіонального рівня.

Пунктами 37, 40, 44, 45 Порядку встановлено, що члени комісії контролюючого органу мають право: ознайомлюватися з матеріалами, поданими на розгляд комісії, та брати участь у проведенні їх перевірки; переглядати всю інформацію про платників податку, наявну в ДПС; подавати пропозиції з питань, що розглядаються; викладати окрему думку, оформлену в письмовій формі; вносити пропозиції до порядку денного засідання комісії.

Рішення комісії контролюючого органу приймається шляхом відкритого голосування. Під час засідання секретарем комісії контролюючого органу ведеться протокол, в якому фіксуються прийняті рішення та надані доручення.

Комісія контролюючого органу перевіряє подані платником податку копії документів щодо їх достовірності шляхом звірки даних, які містяться в таких копіях документів, з даними, що надходять або можуть бути отримані з інших джерел інформації (реєстри, що ведуться державними органами, документи, зокрема електронні).

Розгляд питання на засіданні комісії контролюючого органу включає такі етапи: доповідь секретаря комісії; доповідь члена комісії, співдоповідь (у разі потреби); внесення членами комісії пропозицій, їх обговорення; оголошення головою комісії рішення про припинення обговорення питання; голосування; оголошення головою комісії результатів голосування; оформлення протоколу.

Отже, розгляд комісією питання про реєстрацію чи відмову в реєстрації податкової накладної не має бути формальним, а повинен включати, як дослідження всіх наявних документів, так і обговорення питання та прийняття обґрунтованого рішення. При цьому, в даному випадку, не досліджується та не встановлюється реальність здійснення господарських операцій, оскільки предметом розгляду є правомірність винесення відповідачем рішень про відмову у зупиненні реєстрації податкових накладних та підстав прийняття таких рішень.

Лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, які подані платником податку.

Відтак, посилання на ненадання всіх необхідних документів в обґрунтування прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, за відсутності конкретної пропозиції про необхідність надання певних документів, та за умови не наведення комісією мотивів того, чому подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, свідчить про протиправність таких рішень.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обгрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії вказує на його протиправність.

Крім того, приймаючи рішення про реєстрацію чи відмову у реєстрації податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарської операції позивача на предмет її реальності. Змістовна оцінка господарської операції може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України. У свою чергу, при реєстрації податкової накладної фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями.

Здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. При цьому здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд, виклавши свій висновок у постанові від 07 грудня 2022 року у справі №500/2237/20, в якій вказав, що приймаючи рішення про реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій позивача на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарських операцій може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України. Предметом розгляду в цій справі є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Аналізуючи оскаржуване рішення та витяги з протоколів засідання комісії Головного управління ДПС у Сумській області ( а.с. 109, 126,128), суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень податковим органом не дотриманий, що є порушенням ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дії).

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії від 01 липня 2003 року вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи контролюючим органом зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

Суд зазначає, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

Однак вказаним документам не була надана контролюючим органом жодної оцінки.

Відтак, контролюючим органом не було надано належної оцінки поданим позивачем, у тому числі додатково, документам. При цьому, на переконання суду, з наданих до матеріалів справи документів та документів, які надавались контролюючому органу, було можливо встановити підстави для складання та направлення на реєстрацію спірних податкових накладних.

Контролюючим органом не зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності документів, які не надані, та не надана належна оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям відповідності, визначеним в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, відповідно до пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (далі - Порядок №1246) податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);

неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку. Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням (пункт 20 Порядку №1246).

Відтак, оскільки рішення комісії про відмову у реєстрації податкової накладної підлягає скасуванню, відповідно пунктів 19-20 Порядку №1246, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 83 від 14.06.2023 датою її фактичного подання до контролюючого органу.

Щодо посилань відповідача на дискреційність повноважень, що саме на контролюючий орган покладено обов`язок прийняття рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної, як вже було вказано вище датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням (пункт 20 Порядку №1246). У справі, що розглядається, зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані позивачем податкові накладні датою її фактичного направлення/надходження є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права. Відтак вказані доводи суд не приймає до уваги.

При зверненні до суду з позовом представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування судових, зокрема витрат по сплаченому судовому збору і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Разом з додатковими поясненнями щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач на їх підтвердження надав копії платіжної інструкції про перерахування коштів за послуги, акту прийому-передачі послуги за договором та просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 10000,00 грн.

Відповідач ГУ ДПС у Сумській області подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зазначивши, що при визначенні суми такого відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні справи в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката просить врахувати ту обставину, що відповідач у справі повністю фінансуються за рахунок Державного бюджету України, і якщо заявником не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим, просить у стягненні заявлених витрат відмовити.

Відповідач вважає, що дана справа не відноситься до категорії складних, розглядається судом письмово в спрощеному провадженні. Об`єм справи не є значним, до матеріалів позовної заяви додані копії документів на підтвердження операції, зазначеної в податковій накладній, копії квитанцій про зупинення реєстрації податкової накладної та розрахунків коригування, копію оскаржуваного рішення. Даний позов має немайновий характер, по даній категорії справ наявна невелика кількість нормативного підґрунтя для вивчення, а також, досить однотипна практика Верховного Суду при вирішенні таких спорів, тому заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. не є співмірною із складністю справи та ціною позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Приписами п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Виходячи з наведених правових норм, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Як вже зазначено, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу матеріали справи містять: договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Петрищевим О.О. 22.09.2023 ( а.с.114), акт прийому-передачі адвокатських послуг від 05.12.2013 ( а.с.159), платіжну інструкцію про оплату послуг від 11.09.2023 на суму 10 000,00 грн. ( а.с.158 на звороті).

За умовами пункту 4 Договору про надання правової допомоги вартість послуг адвоката за цим договором встановлюється в сумі 10 000,00 грн.

Зі змісту акта про надані послуги вбачається, що адвокатом надано правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу первинних бухгалтерських та податкових документів, надання консультацій з приводу судового вирішення спору, підготовка позовної заяви та подання її до суду, підготовка відповіді на відзив, підготовка та направлення до суду пояснень щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи із принципів справедливості та верховенства права, критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відшкодуванню підлягає вся заявлена позивачем сума, сплачена за послуги з правничної допомоги.

При цьому, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи відповідача про завищений розмір витрат на правничу допомогу.

Так, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України. Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу на власний розсуд.

Водночас, у даній справі, відповідач надіслав на адресу суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, при цьому не спростовує факту її надання та не зазначає розмір її відшкодування, який вважає співмірним, при цьому просить у відшкодуванні витрат відмовити в повному обсязі. Відтак, за відсутності належного обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не може оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що визначені у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Також в частині посилання відповідача на те, що дана справа не характеризується складністю правовідносин, що становлять предмет спору, суд зазначає, що вказане є припущенням, без врахування всіх об`єктивних та суб`єктивних обставин.

Крім того, суд зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі справа №826/841/17.

При цьому доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу про те, що дана справа незначної складності, має невелику кількість нормативного підґрунтя для вивчення, а також існує однотипна практика Верховного Суду при вирішенні таких спорів на думку суду не заслуговують на увагу та свідчать про те, що суб`єктом владних повноважень систематично порушуються права та інтереси фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових правовідносин, які досліджувалися судом при розгляді даної справи.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України викладеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Сумській області на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн., ( а.с. 117) та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного Управління ДПС у Сумській області ( , вул.Іллінська, 13, м.Суми, 40009), Державної податкової служби України ( код ЄДРПОУ 43005393, Львівська площа, 8, м.Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 10.07.2023 № 9153767/ про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в реєстрації податкової накладної №83 від 14.06.2023 .

Зобов"язати Державну податкову службу зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №83 від 14.06.2023 датою первинного подання на реєстрацію.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2684,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору та 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах