Справа № 460/5708/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2024 року м. РівнеСправа №460/5708/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1), (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 28.03.2024 №63 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням наявного страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 12.07.1988, починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме із 21.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживав в населених пунктах, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 21.03.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу (25 років у 2024 році). Відповідач-1 у спірному рішенні зазначив, що страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 12 днів, при цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 12.07.1988, а саме: період роботи з 21.05.2001 по 21.12.2001, з 20.05.2004 по 10.12.2004, оскільки ці періоди не підтвердженні відомостями про застраховану особу (відсутня сплата страхових внесків). Окрім цього до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з довідкою від 20.02.2024 №10, а саме: період роботи з 01.04.1999 по 04.12.2000, оскільки відсутні інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Таким чином, відповідач-1 не зарахував позивачу 2 роки 9 місяців 23 дні страхового стажу, чого було б достатньо для призначення пенсії зі скороченням пенсійного віку (23 роки 05 місяців 12 днів + 2 роки 9 місяців 23 дні = 26 років 3 місяці 4 дні). Позивач вказав, що в період часу з 14.08.1994 по 04.12.2000 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Рокитнівське районне підприємство «Райагротехсервіс» згідно з наказом №29 від 14.08.1994, а наказом №41 від 04.12.2000 ОСОБА_1 був звільнений із роботи в ВАТ «Рокитнівський «Райагротехсервіс», про що в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 містяться відповідні записи під №9 та №10. Вказані дані з поміж іншого також підтверджуються довідками виданими ВАТ «Рокитнівський «Райагротехсервіс», а саме: №9 від 20.02.2024, №10 від 20.02.2024. Також в період часу з 21.05.2001 по 21.12.2001 ОСОБА_1 працював ТОВ «УДЯНСЬКЕ» згідно з наказом №56-к від 21.05.2001 про прийняття на роботу, а наказом №172-к від 21.12.2001 ОСОБА_1 був звільнений із роботи в ТОВ «УДЯНСЬКЕ», про що в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 містяться відповідні записи під №11 та №12. Окрім цього в період часу з 20.05.2004 по 10.12.2004 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в СФГ «БЕРЕГИНЯ» згідно з наказом №287 від 20.05.2005, а наказом №438 від 10.12.2004 ОСОБА_1 був звільнений із роботи в СФГ «БЕРЕГИНЯ», про що в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 містяться відповідні записи під №15 та №16. Позивач зазначив, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Отже, відсутність сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи. За наведених обставин, вважає, що відповідач-1 протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Звернув увагу суду, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно з ч. 2 ст. 55 вказаного Закону право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме: 25 років у разі набуття права на пенсію у 2024 році (стаж необхідний для призначення пенсії за віком у 2024 році - 31 років, зменшений на 6 років). Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 23 роки 05 місяців 12 днів, що недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 12.07.1988 НОМЕР_1 : - з 21.05.2001 по 21.12.2001, оскільки відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; - період з 20.05.2004 по 10.12.2004 відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; - період роботи з 14.08.1994 по 04.12.2000, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті підстави на прийом на роботу та не засвідчене в установленому порядку; назва підприємства при прийомі на роботу не відповідає назві на печатці при звільненні, відомості про реорганізацію в ВАТ «Рокитенський райагротех сервіс» не надавалися. Згідно з уточнюючою довідкою від 20.02.2024 №10 зараховано період роботи з 14.08.1994 по 31.03.1999, оскільки за період з 01.04.1999 по 04.12.2000 відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про реорганізацію не надавалися. Враховуюче вищезазначене, за результатами розгляду заяви від 21.03.2024 ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив, у якому повністю підтримав позицію відповідача-1. Крім того, зазначив, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років. Необхідний страховий стаж становить 25 років , тобто мінімальний страховий стаж для призначення пенсії у 2024 році становить 31 років зменшений на 6 років. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. До заяви про призначення пенсії позивач надавав трудову книжку серії НОМЕР_2 заповнена 12.07.1988, згідно з якою підстави для зарахування позивачу до страхового стажу період роботи з 21.05.2001 по 21.12.2001 відсутні, оскільки період не підтверджений відомостями про застраховану особу довідки форми ОК -5. Починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За період роботи з 20.05.2004 по 10.12.2004 відсутня сплата страхових внесків, що суперечить ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Період роботи згідно наданої довідки від 20.02.2024 № 10 позивачу зарахований страховий стаж по 31.03.1999, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу з 01.04.1999 по 04.12.2000. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж станом на 21.03.2024 ОСОБА_1 становить 23 роки 05 місяців 12 днів, що є недостатнім для зменшення пенсійного віку для призначення пенсії. Відтак, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що станом на 21.03.2024 необхідний страховий стаж має складати 31 років, а оскільки позивач просить зменшити пенсійний вік на 6 років, відтак і стаж на момент звернення має зменшитися на 6 років, а саме: (25 років (необхідний страховий стаж) 6 років (зменшення загального пенсійного віку та відповідного страхового стажу(31-6=25 років)). Вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач-1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Рокитне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області.

Відповідно до довідки №709, виданої 30.01.2024 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 26.02.2024 №10-08/077, виданою Рокитнівською селищною радою, позивач був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 з 22.12.1986 по 04.02.1977.

За змістом довідки від 23.02.2024 №494, виданої Рокитнівською селищною радою, позивач зареєстрований та проживає в с. Рокитне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області з 11.02.1997 по даний час.

21.03.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням відповідача-1 від 28.03.2024 №63 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу. Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідний страховий стаж для позивача становить 25 років у разі набуття права на пенсію у 2024 році. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 23 роки 05 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 12.07.1988 НОМЕР_1 з 21.05.2001 по 21.12.2001, оскільки періоди не підтверджені відомостями про застраховану особу, період з 20.05.2004 по 10.12.2004 відсутня сплата страхових внесків. Період роботи згідно з довідкою від 20.02.2024 №10 зараховано по 31.03.1999, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу з 01.04.1999 по 04.12.2000.

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано довідку потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) №709, видану 30.01.2024 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якої пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Суд встановив, що згідно з наданими довідками:

від 26.02.2024 №10-08/077 позивач проживав з 22.12.1986 по 04.02.1997 в смт Рокитне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області;

від 23.02.2024 №494 позивач зареєстрований та проживає з 11.02.1997 по дату видачі довідки (23.02.2024) в с. Рокитне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 смт Рокитне та с. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 22.12.1986 по 04.02.1997 - 10 років 1 місяць 15 днів; з 11.02.1997 по 23.02.2024 - 27 років 0 місяців 12 днів, що в сукупності становить понад 37 років проживання в такій зоні та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 2 роки проживання в такій зоні.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21.

Оскільки у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач не проживав в зоні гарантованого добровільного відселення, то він не має права на зарахування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Враховуючи наявність у позивача довідки потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також довідок органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача з 22.12.1986 по 23.02.2024 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) понад 35 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (6 років додатково за повних 12 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років позивач набуває в 54 роки та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 54-го віку) 25 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (21.03.2024) він досяг віку 54 роки 0 місяців 11 днів. Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

При цьому, суд враховує, що факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, як підстава зниження позивачу пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, не є спірним в цій судовій справі та за змістом оскарженого рішення не був підставою відмови у призначенні пенсії. Натомість спірним є питання наявності у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії.

Перевіряючи наявність у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд встановив та врахував таке.

В оскарженому рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 23 років 5 місяців 12 днів, при цьому відповідачем-1 не зараховано до страхового стажу позивача період роботи:

- з 01.04.1999 по 04.12.2000, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу;

- з 21.05.2001 по 21.12.2001, оскільки періоди не підтверджені відомостями про застраховану особу;

- період з 20.05.2004 по 10.12.2004 відсутня сплата страхових внесків.

Суд не враховує покликання відповідача-1 у відзиві на те, що у період роботи з 14.08.1994 по 04.12.2000 наявне не обумовлене виправлення в даті підстави на прийом на роботу та не засвідчене в установленому порядку, а також те, що назва підприємства при прийомі на роботу не відповідає назві на печатці при звільненні, відомості про реорганізацію в ВАТ «Рокитенський райагротех сервіс» не надавалися. Адже відповідач-1 не вказував на такі обставини, як на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії при прийнятті рішення, а відтак наведені доводи не впливають на оцінку спірних взаємовідносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, чи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 21.03.2024 було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 10.07.1988), в якій наявні такі записи, зокрема:

- 10.12.1990 прийнятий на роботу в Рокитнівського районного об`єднання «Сільгоспхімія» в автопарк водієм. Підстава: наказ №51-к від 10.12.1990 (запис №7);

- 11.08.1994 звільнений з роботи за переводом в Рокитнівський райагротехсервіс з Рокитнівського районного об`єднання «Райагрохім». Підстава: наказ №29 від 11.08.1994 (запис №8);

- 14.08.1994 прийнятий на роботу в Рокитнівське об`єднання «Райагротехсервіс» водієм в автопарк по переводу з Рокитнівського районного об`єднання «Райагрохім». Підстава: наказ №29 від 14.08.1994 (запис №9); (запис має виправлення в даті запису та в даті наказу, про що відповідальною особою здійснено запис у лівому верхньому куті цієї ж сторінки трудової книжки та скріплено печаткою);

- 04.12.2000 звільнено з посади водія за власним бажанням. Підстава: наказ №41 від 04.12.2000 (запис №10);

- 21.05.2001 прийнятий тимчасово на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Удянське». Підстава: наказ №56-к від 21.05.2001 (запис №11);

- 21.12.2001 звільнений з підстав закінчення робіт. Підстава: наказ №172-к від 21.12.2001 (запис №12);

- 20.05.2004 прийнятий на роботу в Сільське фермерське господарство «Берегиня» підсобним робітником. Підстава: наказ №287 від 20.05.2004 (запис №15);

- 10.12.2004 звільнений з підстав закінчення строку трудового договору. Підстава: наказ №438 від 10.12.2004 (запис №16).

Суд звертає увагу, що будь-яких виправлень чи неточностей записи №7 - №8, №10 - №12 та №15 - №16 не містять.

За змістом спірного рішення та розрахунку страхового стажу позивача відповідачем-1 зараховані до його страхового стажу періоди роботи по 31.03.1999, відтак виправлення в записі №9 не було підставою відмови у призначенні позивачу пенсії.

Таким чином, записи трудової книжки НОМЕР_1 в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в періоди з 01.04.1999 по 04.12.2000, з 21.05.2001 по 21.12.2001 та з 20.05.2004 по 10.12.2004, які не потребують додаткових документів для підтвердження, оскільки відповідно до положень ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Як встановлено судом, підставою для незарахування до загального страхового стажу позивача періоду з 01.04.1999 по 04.12.2000 слугувало те, що в органу Пенсійного фонду відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу (позивача).

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 розділу ІІ до заяви про призначення пенсії за віком документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Тобто орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» встановлено, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку.

Таким чином, система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01.07.2000.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність в трудовій книжці позивача записів №9 та №10, покликання відповідача-1 на відсутність системі персоніфікованого обліку інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу (позивача) за період з 01.04.1999 по 30.06.2000 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) 1 рік 3 місяці, як на підставу правомірності незарахування такого періоду до загального страхового стажу позивача, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, а відтак протиправним.

Що стосується незарахування до загального страхового стажу позивача періодів його діяльності з 01.04.2000 по 04.12.2000 (відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу), з 21.05.2001 по 21.12.2001 (період не підтверджений відомостями про застраховану особу) та з 20.05.2004 по 10.12.2004 (відсутня сплата страхових внесків), суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Крім того, відповідно до п. 9 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 (далі Положення №794), роботодавці мають право доповнювати та уточнювати подані до уповноваженого органу відомості про фізичну особу відповідно до законодавства.

Згідно з п. 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані: в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять в установленому порядку від, зокрема, роботодавців (п. 13 Положення №794).

Відтак, застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині другій статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Крім того, згідно з п. 6 Положення №794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право, зокрема: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі не обґрунтовують підстав відсутності в реєстрі застрахованих осіб відомостей про періоди роботи позивача з 01.04.2000 по 04.12.2000, з 21.05.2001 по 21.12.2001 та з 20.05.2004 по 10.12.2004.

При цьому, вказані періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Таким чином, суд констатує, що внаслідок невиконання роботодавцями позивача обов`язку зі сплати страхових внесків та внесення відомостей про позивача до системи персоніфікованого обліку позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи з 01.04.2000 по 04.12.2000, з 21.05.2001 по 21.12.2001 та з 20.05.2004 по 10.12.2004.

Суд вважає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення таких періодів роботи до страхового стажу за невиконання роботодавцем та страхувальником своїх обов`язків щодо сплати відповідних страхових внесків та щодо внесення до системи персоніфікованого обліку відомостей про застраховану особу, адже згідно з Законом №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме такий страхувальник (роботодавець).

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача з 01.04.2000 по 04.12.2000 (8 місяців 4 дні), з 21.05.2001 по 21.12.2001 (7 місяців 1 день) та з 20.05.2004 по 10.12.2004 (6 місяців 20 днів) безпідставно не враховані до його страхового стажу, а відмова відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача такі періоди порушує право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 26 років страхового стажу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (21.03.2024) він досяг віку 54 роки 0 місяців 11 днів.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі його заяви від 21.03.2024.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 28.03.2024 №63 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та відновленню шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п.3); про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).

Відповідно до частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В цій справі для ефективного захисту порушеного права суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, оскільки позивач просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію з 21.03.2024. Суд враховує, що позивач досяг пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ 10.03.2024, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відбулося 21.03.2024, отже порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 11.03.2024.

При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховую положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, починаючи з 11.03.2024, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Рівненській області задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 21.03.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2024 №63 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи 11.03.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122. ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 16 вересня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко