Справа № 460/6849/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2024 року м. Рівне №460/6849/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення №05-22 від 05.03.2024.

Ухвалою суду від 28.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 13.09.2024 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що позивач отримала податкове повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024, яке прийняте на підставі акту перевірки №1651Ж5//17-00-07-05- 17/ від 14.02.2024. В свою чергу, акт складений внаслідок проведення перевірки, яка була здійснена на підставі наказу №348-п від 13.02.2024. Однак, зі змісту наказу не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримано ГУ ДПС у Рівненській області, що стала у подальшому підставою для його прийняття. Крім того, у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено у рамках яких заходів встановлено невідповідність діяльності вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені ризики у діяльності; податковий орган не конкретизує суть порушення. Тому вважає, що призначення та проведення фактичної перевірки було здійснено незаконно. Відзначає, що в акті зняття залишків, складеному під час перевірки, вказані товари, які позивачу не належать і які він не реалізовував. Враховуючи наведене, позивач звернулась із скаргою на податкове повідомлення-рішення, однак, рішенням від 22.05.2024, отримане позивачем 28.05.2024, залишено оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення. Наголошує, що податкове повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024 винесене відповідачем без врахування фактичних обставин справи та без дотримання норм чинного законодавства, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з відзивом на позовну заяву, Головне управління ДПС у Рівненській області позовні вимоги не визнає. Свою позицію обґрунтовує тим, що всупереч безпідставним доводам позивача, відповідно до змісту наказу про проведення фактичної перевірки позивача, правовою підставою для прийняття наказу є пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Відповідно, перевірку проведено у межах і спосіб передбачений чинним законодавством України. Перевіркою встановлено, зокрема, факт здійснення реалізації складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, без надання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу на суму 53 307,00 грн, чим порушено п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівці, громадського харчування та послуг». За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у Рівненській області (за основним місцем обліку платника податків) прийнято ППР від 05.03.2024 №2149/17000705- 22, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 53 307,00 грн за здійснення реалізації товарів, які і не обліковані у встановленому законом порядку та на які не надано документи, що підтверджують їх облік та походження за ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівці, громадського харчування та послуг». Наголошує, що належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного ППР позивачем не спростовано. З врахуванням зазначеного, відповідач вказує, що за результатами фактичної перевірки позивача винесено цілком законне і обґрунтоване податкове повідомлення-рішення. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив. Вказує, що у встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Наголошує, що відзивом не спростовуються твердження позивача про те, що він не був присутній під час перевірки внаслідок порушення, допущених під час призначення і проведення такої перевірки (особа вказана в акті перевірки не є представником чи працівником позивача, що підтверджується самим відповідачем) та не здійснював торгівлю мобільними телефонами. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець 23.05.2005; 01.06.2005 взяття на облік як платника єдиного внеску. Видами господарської діяльності є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами

Позивач здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , що нею не заперечується.

13.02.2024 Головним управлінням ДПС у Рівненській області видано наказ №348-п «Про проведення фактичної перевірки господарського об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 » на підставі інформації, зазначеної в листі Державної податкової служби України від 22.06.2023 №14597/7/99-00-07-04-03-07 щодо ризиків у діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які перебувають на податковому обліку та відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, керуючись ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.80.8 ст.80, п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1 вказаного Наказу, фактична перевірка повинна бути проведена з 14 лютого 2024 року терміном 10 діб з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Період діяльності, що перевіряється, згідно статті 102 Податкового кодексу України.

14.02.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці кіоск №41, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до направлень на перевірку від 13.02.2024 №605/ЖЗ/17-00- 07-05-15, №606/ЖЗ/17-00-07-05-15, №606/ЖЗ/17-00-07-05-15.

Про отримання Наказу від 13.02.2024 №348-п та ознайомлення з вказаними направленнями на перевірку, свідчить вчинений продавцем ОСОБА_2 запис (підпис) 14.02.2024 о 11:20 год.

Вказану перевірку проведено на підставі ст. 20, ст. 80 Податкового кодексу України з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Кодексу законів про працю України, Законів України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 01.06.2000 №1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (зі змінами та доповненнями) та інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці.

Так, 14.02.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку і складено Акт фактичної перевірки від 14.02.2024 №1651 Ж5/17-00-07-05-17/ (далі - Акт) кіоску №41, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність.

Початок перевірки: 14.02.2024 о 11 год 20 хв (п. 1.1. Акту).

В ході перевірки встановлено: «факт здійснення реалізації технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту, які не обліковані у встановлено законом порядку та на які не надано під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів що знаходяться у місці продажу на суму 53 307,00 грн» (п. 2.2.20 Акту).

Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статті 24 Кодексу законів про працю України (п. 3.1. Акту).

Закінчення перевірки: 14.02.2024 о 12 год 30 хв (п. 3.2. Акту).

Зауваження до акта перевірки «немає» - скріплено підписом (пункт 4.1. Акту). В пункті 4.2. Акту (висновки щодо зауважень до акта перевірки) вказано «порушення виникли внаслідок незнання законодавства» (скріплено підписом). Продавець ОСОБА_2 з актом перевірки ознайомлена під підпис (14.02.2024). Вказане зазначено у примірнику відповідача та не заперечується позивачем.

Відповідно до опису наявних купюр і монет, сума готівкових коштів становить 1420,00 грн. Опис і перерахунок готівкових коштів зробила власноручно без фізичного та психологічного впливу у присутності посадових осіб державної податкової служби України ОСОБА_2 , що скріплено її підписом.

Відповідно до Акту зняття залишків технічно складних товарів, що потребують гарантійного ремонту, які фактично знаходяться в реалізації на момент проведення перевірки, станом на 14.02.2024 знаходяться товари, які не обліковані у встановленому порядку на загальну вартість 53307,00 грн (смартфони та телефони згідно з переліком).

Заперечення на Акт перевірки від 14.02.2024 не подавались.

05.03.2024 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №05-22, згідно з яким до позивача, за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку та на які не надано документи, що підтверджують їх облік та походження - застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 53307,00 грн, на підставі ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

21.03.2024 позивач подала до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024, за результатами розгляду якої Державною податковою службою України 22.05.2024 прийнято рішення №15086/6/99-00-06-03-02-06, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється нормами Податкового кодексу України.

В силу приписів пункту 61.1 статті 61 цього Кодексу, податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу контролюючі органи мають право проводити, зокрема, фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 статті 75 цього Кодексу).

Згідно з пунктами 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2.).

Відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 вказаної статті).

За приписами пунктів 80.7, 80.9, 80.10 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб (п. 82.3. статті 82 цього Кодексу).

Тобто, нормою пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України встановлене обмеження тривалості лише у вигляді верхньої межі (максимальної) на рівні 10 діб, натомість нижня (мінімальна) межа законодавчо не обмежена.

За правилами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Позивач вважає, що зі змісту наказу №348-п від 13.02.2024 не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримано ГУ ДПС у Рівненській області; відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено у рамках яких заходів ДПС України встановлено невідповідність діяльності вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені ризики у діяльності.

Як встановлено судом, 13.02.2024 Головним управлінням ДПС у Рівненській області видано наказ №348-п «Про проведення фактичної перевірки господарського об`єкта за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 3» на підставі інформації, зазначеної в листі Державної податкової служби України від 22.06.2023 №14597/7/99-00-07-04-03-07 щодо ризиків у діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які перебувають на податковому обліку та відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, керуючись ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.8 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України.

Тому, суд відхиляє доводи позивача з даного приводу та зазначає, що наказ №348-п від 13.02.2024 складений у повній відповідності до норм Податкового кодексу України, зокрема узгоджується з пп. 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та відповідає положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995.

Більше того, зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей та фактичних обставин, що стали передумовою для призначення перевірки, приписами підпункту 81.1 статті ПК України не вимагається.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 03 листопада 2022 у справі №320/8042/21, від 12 серпня 2021 року у справі №140/14625/20, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 №460/1239/19 зазначено, що не зазначення такої підстави в наказі на проведення на перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п. 81.1 ст. 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

Таким чином, процедурних порушень щодо здійснення фактичної перевірки, судом не встановлено.

Досліджуючи зміст порушень, покладених в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд зауважує на такому.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР).

Контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України (стаття 15 Закону №265/95-ВР).

Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

До 01 січня 2022 року пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачав, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Законом №1914-IX, який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР викладено в наступній редакції (чинній на час існування спірних правовідносин): «Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння)».

Судом встановлено, що відповідно відповідно до Акту зняття залишків технічно складних товарів, що потребують гарантійного ремонту, які фактично знаходяться в реалізації на момент проведення перевірки, станом на 14.02.2024 знаходяться товари, які не обліковані у встановленому порядку на загальну вартість 53307,00 грн, а саме смартфони та телефони згідно з переліком.

В свою чергу, відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №231, смартфони та мобільні телефони (код згідно з УКТЗЕД ) віднесені до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в третьому абзаці цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому, до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону №265/95-ВР (в редакції, чинній з 01 січня 2022 року) передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності):

1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку;

2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22.

При цьому, приведені позивачем у позовній заяві висновки наведені у постановах Верховного Суду стосуються застосування спірних норм Закону №265/95-ВР в редакції, що була чинна до 01 серпня 2020 року.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

А згідно з пунктами 85.4-85.9 статті 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

Отже, в силу вказаних приписів Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. В свою чергу, контролюючий орган має право, а не обов`язок, отримувати у платників податків належним чином завірені копії відповідних документів шляхом оформлення запиту.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ФОП ОСОБА_1 вказує, що в акті зняття залишків, складеному під час перевірки, вказані товари, які позивачу не належать і які він не реалізовував (не здійснювала торгівлю мобільними телефонами), тому вона звернулась із скаргою на податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №05-22 від 05.03.2024.

Суд зауважує, що позивачем до позовної заяви не долучено скарги на податкове повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024, тому відсутня можливість встановити її зміст. Також, позивачем не подано відповідних доказів на підтвердження того, що вона не реалізовувала товари (їй не належать), які зазначені в акті зняття залишків, складеному під час перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі. Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За наведеного, суд вважає, що вищезазначені доводи позивача про те, що в акті зняття залишків, складеному під час перевірки, вказані товари, які їй не належать і які вона не реалізовувала - є голослівними.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що в ході перевірки встановлено: «факт здійснення реалізації технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту, які не обліковані у встановлено законом порядку та на які не надано під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу на суму 53 307,00 грн» (п. 2.2.20 Акту).

Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статті 24 Кодексу законів про працю України (п. 3.1. Акту).

Так, позивач зазначає, що особа вказана в акті перевірки не є представником чи працівником позивача, що підтверджується самим відповідачем.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до норм статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Судом встановлено, що акті перевірки від 14.02.2024 зафіксовано порушення вказаної статті Кодексу законів про працю України: «залучення до роботи найманого працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме під час проведення фактичної перевірки у кіоску №41 за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , розрахункові операції проводила продавець ОСОБА_2 (особу встановлено відповідно до належних документів), без оформлення в установленому законом порядку як наймана особа.

Суд наголошує, що відповідно до опису наявних купюр і монет, сума готівкових коштів становить 1420,00 грн. Опис і перерахунок готівкових коштів зробила власноручно без фізичного та психологічного впливу у присутності посадових осіб державної податкової служби України ОСОБА_2 , що скріплено її підписом.

Тобто, опис і перерахунок готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків: кіоску №41 за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , розрахункові операції проводила продавець ОСОБА_2 власноручно, що підтверджується додатком до Акту перевірки від 14.02.2024.

Також, у матеріалах справи відсутня відмова платника податків (у даному випадку особи, яка здійснювала розрахункові операції), від підписання акта перевірки.

Натомість, зауваження до акта перевірки «немає» та скріплено підписом (пункт 4.1. Акту). В пункті 4.2. Акту (висновки щодо зауважень до акта перевірки) вказано «порушення виникли внаслідок незнання законодавства» (скріплено підписом). Продавець ОСОБА_2 з актом перевірки ознайомлена під підпис (14.02.2024). Вказане зазначено у примірнику відповідача та не заперечується позивачем.

В силу правого визначення пункту 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР: розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

З матеріалів справи слідує, що особою, яка фактично проводила розрахункові операції була саме ОСОБА_2 .

Відтак, суд приходить до висновку, що участь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та підписання нею акта (довідки) перевірки є необов`язковою, оскільки в силу наведених вище приписів податкового законодавства підписання такого акта здійснюють посадові особи контролюючого органу та особа, яка проводила розрахункові операції.

Водночас у акті, що слугував підставою для притягнення позивачки до відповідальності, наявні як підписи посадових осіб податкового органу, так і особи, яка здійснювала розрахункову операцію (продавця ОСОБА_2 ).

При цьому, підставою для застосування до позивачки штрафних санкцій на підставі постанови про накладення штрафу слугували порушення, виявлені в ході фактичної перевірки, що зафіксовані у відповідному акті.

Перед початком фактичної перевірки (14.02.2024) кіоску №41 за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області було надано продавцю ОСОБА_2 для ознайомлення копію наказу від 13.02.2024 №348-п та направлення на перевірку від 13.02.2024 №605/ЖЗ/17-00- 07-05-15, №606/ЖЗ/17-00-07-05-15, №606/ЖЗ/17-00-07-05-15.

Про отримання Наказу від 13.02.2024 №348-п та ознайомлення з вказаними направленнями на перевірку, свідчить вчинений продавцем ОСОБА_2 запис (підпис) 14.02.2024 о 11:20 год.

Перевірка здійснена в присутності продавця ОСОБА_2 .

За результатами фактичної перевірки складено Акт від 14.02.2024 №1651 Ж5/17-00-07-05-17/ та встановлено: «факт здійснення реалізації технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту, які не обліковані у встановлено законом порядку та на які не надано під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів що знаходяться у місці продажу на суму 53 307,00 грн» (п. 2.2.20 Акту). Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статті 24 Кодексу законів про працю України (п. 3.1. Акту).

В свою чергу, відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами частини першої статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За правилами частин третьої, четвертої статті 265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, вищенаведене спростовує доводи позивача про те, продавець ОСОБА_2 , яка проводила розрахункові операції, не працівником ФОП ОСОБА_1 .

Доводи позивача про відсутність вини у вчиненні податкового правопорушення суперечать об`єктивним обставинам справи.

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано приписів пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а податковим органом правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 53 307,00 грн за здійснення реалізації товарів, які і не обліковані у встановленому законом порядку та на які не надано документи, що підтверджують їх облік та походження за статтею 20 Закону №265/95-ВР.

Отже, податкове повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024 прийнято контролюючим органом відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких вона просила в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

В свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень було доведено правомірність вчинених дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідно до норм чинного законодавства.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №05-22 від 05.03.2024, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м.Рівне, Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Н.В. Друзенко