Справа № 500/4305/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4305/24

12 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 08.03.2024, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1915- UA0079091 від 08.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 08.03.2024, яким позивачу визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік у розмірі 209 230,95 грн.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням та вказує, що він є власником нерухомого майна, зокрема, нежилого тваринницького приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2081,9 кв.м. Вважає, що оскільки вказане нерухоме майно є будівлею сільськогосподарського призначення та використовується безпосередньо у сільськогосподарської діяльності позивача, то як наслідок, не є об`єктом оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 15.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.07.2024, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що податковим органом з інформації яка міститься у інформації з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що у власності позивача перебуває нежитлова нерухомість загальною площею 2081,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , з огляду на що, враховуючи відсутність відомостей про те, що вказана нерухомість використовується позивачем у його господарській діяльності (що дало б можливість застосувати до такого майна передбачену законом податкову пільгу), контролюючим органом винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення. Відповідач наголошує, що пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема, документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення - рішення вважається скасованим (відкликаним).

Однак, позивач не звертався до ГУ ДПС у Тернопільській області із відповідною заявою та не надавав документи для розгляду питання перерахунку сум нарахованих йому податкових зобов`язань з вказаного виду податку, з огляду на що податковий орган позбавлений можливості встановити відомості та обставини, про які вказано у позовній заяві.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, із видом економічної діяльності « 01.46 Розведення свиней», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення, тваринницьке приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2081,9 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за 2023 рік та винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 08.03.2024, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлового нерухомого майна за 2023 звітний рік у розмірі 209 230,95 грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту «ж «підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України №2628-VIII від 23.11.2018, який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни до ПК України і підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: «Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Така редакція ПК України діяла до 16.03.2024 (тобто, до прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства» від 23.11.2024 №3603-ІХ), тобто на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (08.03.2024).

Так, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також слід зазначити, що встановлена підпунктом «ж» пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналізуючи наведені приписи норми підпункту «ж» пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Залежно від періоду (до і після 01.01.2019р.) застосовувалася також додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р., клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

З наявних у справі матеріалів слідує, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2081,9 кв.м є тваринницьке приміщення, що може використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції.

Так, до матеріалів справи позивачем долучено копію свідоцтва платника єдиного податку, копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, копрію дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 04.09.2018, копію договору про надання послуг по ветеринарному обслуговуванню №176 від 27.06.2023. Однак, з вказаних доказів неможливо встановити, що позивачем використано вказані приміщення в 2023 році для ведення сільськогосподарської діяльності.

Позивачем не надано суду жодних доказів фактичного виконання робіт з придбання, відгодівлі поросят, придбання та/або заготівля кормів та використання об`єктів нерухомого майна, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2081,9 кв.м, за їх цільовим призначенням у межах власної сільськогосподарської діяльності позивача з розведення свиней.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18.01.2001, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції. Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, навіть факт реєстрації с/г потужностей за адресою спірного об`єкту нерухомого майна, отримання дозвільних документів, тощо за відсутності будь- яких доказів з товарного виробництва позивачем с/г продукції (а зокрема: відгодівлі тварин; їх утримання в продовж певного строку; заготівлі, придбанні, доставки , складуванню та зберіганню кормів, використання трудових та виробничих ресурсів), не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» пп.266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України, позаяк факт ведення товарної сільськогосподарської діяльності з використанням об`єктів нерухомого майна розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2081,9 кв.м, за їх цільовим призначенням не доведений.

Суд наголошує, що сам факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, який ймовірно може використовувати нежитлову нерухомість для ведення сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0079091 від 08.03.2024, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.