Справа № 260/4149/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4149/24 пров. № А/857/18982/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дору Ю.Ю.), ухвалене в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження м. Ужгород 11 липня 2024 року, у справі № 260/4149/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного МРУ МЮ Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

25 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося з позовом до Західного МРУ МЮ Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 07.06.2024 ВП № 72328970 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним та достовірним доказом проведення перерахунку пенсії є відповідні перерахунки за пенсійною справою № , дослідження яких є визначальним при встановленні факту виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили. Суд першої інстанції вказав, що згідно перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 01.09.2022 року, наданого позивачем, основний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 71% грошового забезпечення та підсумок пенсії (з надбавками) склав 24461,69 грн. та з урахуванням максимального розміру пенсії 21457,62 грн. Судом першої інстанції наголошено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 зобов`язано Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем здійснюється виплата пенсії ОСОБА_1 всупереч рішенню у справі № 260/4149/24, оскільки проводиться з обмеженням максимального розміру з 01 вересня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підстав для накладення державним виконавцем штрафу немає, оскільки рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 виконане в добровільному порядку ще до відкриття виконавчого провадження, в підтвердження чого надано відповідні копії розрахунків. Зазначає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови не перевірив факт виконання судового рішення боржником на момент винесення постанови та не дослідив поважності причин невиконання рішення. Наголошує, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок та виплату пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно наданої довідки ГУ ДСНС у Закарпатській області від 25.05.2021 №30 та без обмеження максимальним розміром. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам викладених Головним управління у позовній заяві.

Враховуючи положення статей 287, 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили 01.08.2022 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 із 71% до 70% сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року №30 та застосування обмеження пенсії її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

09.09.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі № 260/1912/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року за №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

24 липня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. відкрито виконавче провадження ВП № 72328970 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 09.09.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/1912/22. Вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 01 серпня 2023 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 08 серпня 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. З 01 вересня 2022 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення. Нарахована заборгованість в розмірі 191502,12 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2022 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. До вказаного листа позивачем було долучено відомість про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , від 01.09.2022 року, відповідно до якої основний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 71% грошового забезпечення та підсумок пенсії (з надбавками) склав 24461,69 грн. та з урахуванням максимального розміру пенсії 21457,62 грн.

07 червня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у ВП № 72328970 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Відповідно до вказаної постанови, державним виконавцем з`ясовано, що згідно копії розрахунку пенсії встановлено, що з 01.04.2024 розмір пенсії повинен складати 43735,97 грн, а фактично виплачується ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром в сумі 42235,97 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-УІП виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною 2 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: 1. невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); 2. відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.

Поважними, в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 січня 2020 року (справа №400/1954/19), від 10 грудня 2020 року (справа №826/19276/16), від 10 вересня 2020 року (справа №824/308/20-а), від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі № 360/4708/20, від 31 травня 2022 року у справі № 360/940/20.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

З матеріалів справи вбачається, а саме з відомостей про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 01.09.2022 року, що основний розмір його пенсії 71% грошового забезпечення, підсумок пенсії ОСОБА_1 складає 24461,69 грн та з урахуванням максимального розміру пенсії виплачується пенсійним органом ОСОБА_1 у розмірі 21457,62 грн.

Як вже було встановлено, виконавче провадження №72328970 відкрито щодо примусового виконання виконавчого листа №260/1912/22, виданого 09.09.2022, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зокрема, без обмеження її максимальним розміром.

Отже, здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 21457.62 грн., при тому, що підсумок його пенсії з надбавками склав 24461,69 грн., суперечить судовому рішенню і вважається його невиконанням.

Боржником не зазначено поважних причин для невиконання судового рішення і не надано суду жодних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

Крім того, виплата пенсії позивача проводиться з обмеженням максимальним розміром з 01 вересня 2022 року, водночас зобов`язальна частина рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 містить початкову дату проведення перерахунку без обмеження максимального розміру пенсії без часового обмеження в майбутньому.

Апеляційний суд наголошує, що законодавство України не уповноважує орган Пенсійного фонду на власний розсуд, всупереч судовому рішенню, визначати підстави, умови та розмір пенсійних виплат.

Відповідно до положень частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови належним чином скористався законодавчо закріпленими повноваженнями та виніс оскаржувану постанову за відсутності об`єктивних причин, які б унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення, що враховано судом першої інстанції.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 287, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі № 260/4149/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко