Справа № 376/1281/24
Суддя: Батовріна І. Г.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1281/24
Провадження № 2-а/376/15/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Борисевич Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду м. Сквири адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, поліцейського СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області сержанта поліції Тлостюка Вадима Олександровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, який мотивує тим, що постановою поліцейського СРПП ВП №1 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області сержанта поліції Тлостюка В.О. від 23.04.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 22.04.2024 року о 12 год. 20 хв. в м. Сквира по вул. Київська, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом наближаючись до нерегульованого переходу не знизила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам створивши їм перешкоду в русі, чим порушила вимогу п.18.1 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З постановою не погоджується, вважає, постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не порушувала правил безпеки дорожнього руху. 22.04.2024 року близько 12:00 12:20 год. вона, керуючи автомобілем, наблизилася до нерегульованого пішохідного переходу, на якому були відсутні пішоходи, зменшила швидкість і оцінивши ситуацію, що для пішоходів не створена перешкода чи небезпека, проїхала перехід разом з потоком інших автомобілів.

Зазначає, що 23.04.2024 року в соціальній мережі «Фейсбук» був опублікований допис в групі «Сквира форум» від невідомої особи, що нібито невідомий автомобіль червоного кольору за кермом «ніби жінка», не дав дорогу пішоходу на пішохідному переході. У цей же день до будинку позивача приїхали працівники поліції, які вказали, що її автомобіль відповідає ознакам вказаного транспортного засобу. Відповідач виніс оскаржувану постанову, при цьому не сповістив її про час і місце розгляду справи, не надав можливості надати докази та пояснення чи скористатися правом на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Відповідач, поліцейський СРПП ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНА в Київській області сержант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, у встановлений судом строк відзив на адміністративний позов не подав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області у судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, у встановлений судом строк відзив на адміністративний позов не подав, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до постанови серії ББА №601179, 22.04.2024 року о 12 год. 20 хв. в м. Сквира по вул. Київська, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом наближаючись до нерегульованого переходу не знизила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам створивши їм перешкоду в русі, чим порушила вимогу п.18.1 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с 9).

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Зі змісту постанови вбачається, що водій, керуючи ТЗ наближаючись до нерегульованого переходу не знизила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам створивши їм перешкоду в русі, чим порушила вимогу п.18.1 - проїзд пішохідних переходів та зупинок транспортних засобів.

Так, розділ 18 ПДР України встановлює правила проїзду пішохідних переходів та зупинок транспортних засобів та включає в себе 9 пунктів.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з положенням ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Згідно з п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що при розгляді справи повинно бути всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Згідно з ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи піддягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, що й було зроблено інспектором поліції.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

У п. 7 оскаржуваної постанови не зазначені відомості про наявність доказів, на яких зафіксовано правопорушення.

Такі докази також не надані суду в ході судового розгляду.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 23.04.2024 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Відсутність належних та допустимих доказів правопорушення не дає можливості прийти до однозначного висновку про те, що позивач допустив порушення Правил дорожнього руху.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, є недоведеним.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Надточій проти України» від 15.05.2008.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а прийняте посадовою особою оскаржуване рішення (постанова) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, належні та допустимі докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення відсутні. Всупереч приписам КАС України відповідач не довів правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії ББА 601179 від 23.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Витрати на професійну правничу допомогу включають розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано: копія Договору № 05/2024 про надання правової допомоги від 01.05.2024 року, копія рахунку-фактури від 01.05.2024 року, копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 01.05.2024 р. щодо виконання договору про надання правової допомоги № 05/2024 від 01.05.2024 року.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини (палі - ЄСПЛ) у справі «Іатрідіс проти Греції» від 19.10.2000, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основи положення стосовно таких угод. А також зазначив, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від у справі «Меріт проти України», що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими. Так, ЄСПЛ зауважив, що згідно з його прецедентною практикою відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

При цьому, суд враховує, що суть надання позивачу адвокатом правничої допомоги зводилась до написання та направлення позовної заяви до суду, розгляд справи проведено у спрощеному провадженні з викликом сторін у справі.

Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи те, що позивачем документально не підтверджено розмір витрат на правову допомогу, оскільки відсутні первісні документи на підтвердження оплати гонорару адвокату слід відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу.

Згідно з положеннями ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області судовий збір у розмірі 605,60 грн., сплачений позивачем за подання позову у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.7,9,122 КУпАП, ст. 77, 90, 227, 228, 241, 246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, поліцейського СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області сержанта поліції Тлостюка Вадима Олександровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - задовольнити частково.

Постанову ББА 601179 від 23.04.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340грн. скасувати.

Провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 605,60 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.Г.Батовріна