Справа № 160/1761/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2024 року Справа № 160/1761/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представник позивача представника відповідача Головаш Ю.О. не з`явився (повідомлений належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії
18 січня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 16.11.2022 року за № 307 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ,;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 26.11.2022 року за № 317 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 від 13.10.2023 року за № 793 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача, військову частину НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити позивачу- ОСОБА_1 , грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22.02.2022 року, продовольче, речове і інші види забезпечення, починаючи з 16.11.2022 року.
Ухвалою від 25 січня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін.
Ухвалою суду від 26 березня 2024 року суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 16.04.2024 року о 13:00.
Цією ж ухвалою суд переніс розгляд справи на 04.06.2024 року о 13:00.
Суд переніс розгляд справи на 04.07.2024 року о 11:00, 11.07.2024 року о 11:00, 18.07.2024 року о 12:00, 13.08.2024 року о 12:30.
Ухвалою від 13 серпня 2024 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 160/1761/24 та розпочав розгляд справи по суті, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 03 вересня 2024 року о 11:30.
03.09.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2024 об 12:30.
У судовому засіданні 12.09.202 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити з урахуванням обставин, що були встановлені під час судового розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Указу Президента України «Про продовження проведення загальної мобілізації» ОСОБА_1 02.10.2022 був призваний на військову службу та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.10.2022 №279 зарахований до списків особового складу військової частини військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_5 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.11.2022 №307 вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації: 4.12. старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , оператора 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, вважати таким, що 16 листопада 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації. Виключити з котлового забезпечення військової частини з 16 листопада 2022 року. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 16 листопада 2022 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.11.2022 №317 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішення суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 26 листопада 2022 року №277-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 26 листопада 2022 року: старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , оператора 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням частини.
Не погоджуючись з вказаними наказами відповідача, що призвели до призупинення позивачу військової служби, з посиланням на вимоги Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Розглядаючи спір по суті реалізації частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо підстав для призупинення військової служби військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом другим частини другої статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.11.2022 №307 вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації: 4.12. старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , оператора 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, вважати таким, що 16 листопада 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації. Виключити з котлового забезпечення військової частини з 16 листопада 2022 року. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 16 листопада 2022 року.
Вказані дії є такими, що порушують порядок призупинення виплати грошового забезпечення, що встановлений пунктом 144-3 Положення, оскільки видання наказу по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини здійснюється командиром (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, а не на підставі рапорту, як зазначено в наказі №307 від 16 листопада 2022 року.
На вимогу суду вказаний рапорт до суду не надано.
Таким чином, призупинення виплати грошового забезпечення з 16 листопада 2022 року відбулося не в порядок передбачений Положенням. Відтак вказаний наказ є таким, що підлягає скасування.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.11.2022 № 317, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішення суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 26 листопада 2022 року №277-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 26 листопада 2022року: старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , оператора 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням частини.
Відповідно до пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається, зокрема, в разі:
14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як слідує з оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №317 від 26.11.2022 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 увільнено від займаної посади 26 листопада 2022 року та з цього ж самого дня зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .
Підставою для видання вказаного наказу по стройовій частині стали наказ командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 26 листопада 2022 року №277-рс, рапорти командирів підрозділів.
Під час судового розгляду справи суд встановив, що відповідно до акта службового розслідування від 30.1.2022 встановлено таке:
«з 24.02.2022 підрозділи 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 виконують бойові завдання з відбиття збройної агресії Російської Федерації проти України.
16.11.2022 о 07:00 під час перевірки особового складу 6 мотопіхотної роти 2 мотопохітного батальйону військової частини НОМЕР_2 в населеному пункті Бахмут Донецької області було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 . Здійснені розшукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, його місце перебування не відоме.
Старший солдат ОСОБА_1 про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам мотопіхотного батальйону не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав»
Як слідує з матеріалів справи, а саме з записів у військовому квитку, позивач призваний на службу за мобілізацією 02.10.2022 та з 05.10.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_6 , а до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 зарахований 19.10.2022.
Щодо наданих позивачем довідок про лікування, як доказ поважності своєї відсутності на військовій службі, суд зазначає , що медичні довідки щодо перебування на обстежені, видані до 19.10.2022, не приймаються судом як такі, що підтверджують поважні причини відсутності на службі, оскільки в зазначений у них період позивач перебував у списках особового складу іншої військової частини, що не є стороною по справі.
Інші довідки, надані позивачем, містять інформацію щодо обстеження, а не перебування на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, що не перешкоджало перебуванню позивача на військовій службі.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я (стаття 261 Статуту).
Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти (стаття 262 Статуту).
В позові позивач зазначає, що про стан свого здоров`я він повідомив лише командира роти, у зв`язку з чим його було направлено на обстеження 11.10.2022. Таке твердження суд не бере до уваги, оскільки на той час позивач проходив службу в іншій військовій частині. При цьому позивач не звертався з цим питання до безпосереднього свого начальника під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . Також відсутні докази щодо будь-яких звернень позивача до лікаря Військової частини НОМЕР_2 зі скаргами на своє здоров`я.
Під час судового засідання позивач не надав достатніх доказів на підтвердження неможливості станом на 16.11.2022 року звернутися до медичної служби військової частини НОМЕР_2 про надання медичної допомоги.
Вище наведене доводить, що оскаржуваний наказ від 26.11.2022 №317 є таким, що видано законно, оскільки позивачем не надано доказів поважності відсутності на військовій службі більше десяти днів.
Стосовно призупинення військової служби суд зазначає таке.
Відповідно до статті 408 КК України визначено, що дезертирством є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини (не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу).
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити орган військової служби правопорядку.
В частині другій статті 24 Закону №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що у зв`язку з тим, що момент прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.10.2023 № 793 у командира були всі законні підстави прийняти такий наказ , тому він діяв відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України і не має підстав його скасовувати.
Відповідно до п. 144-6 Положення для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Суд враховує, що відповідно до пункту 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Таким чином, питання щодо поновлення військової служби у разі зупинення військової служби можливе лише після прибуття військовослужбовця до військової частини та з`ясування підстав його відсутності.
Як слідує з матеріалів справи, позивач не зазначає про таке прибуття, а відтак на час вирішення справи по суті відсутні підстави для нарахування грошового забезпечення за період з 11.10.2023, оскільки відсутні докази поновлення позивача на військовій службі, а позивач в свою чергу не виконав обов`язок щодо прибуття до військової частини з метою поновлення на військовій службі.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно із п.15 розділу І Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.
Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260, відповідно до якого встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці (п.1 Розділу XXVIII Порядку № 260)
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України (п. 5 Розділу XXVIII Порядку № 260)..
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення (п.6 розділу XXVIII Порядку № 260)..
Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Як встановив суд під час судового розгляду справи, під час видання наказу 16.11.2022 №307 у командира військової частини НОМЕР_2 були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки факт самовільного залишення військової служби не було підтверджено належними документами.
Таким чином і підстави для зупинення виплати позивачу грошового забезпечення з 16.11.2022 по 11.10.2023 у військової частини НОМЕР_2 були відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В матеріалах справи відсутні докази щодо понесених судових витрат позивачем, відтак питання щодо розподілу судових витрат при винесенні рішення не вирішується.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 263 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.11.2022 року № 307.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 16 листопада 2022 року по 10 жовтня 2023 року (включно) з урахуванням вимог Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 вересня 2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук