Справа № 520/88/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 р. Справа № 520/88/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 17.04.24 року по справі № 520/88/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області

третя особа - Держава України в особі Державної судової адміністрації України

про визнання протиправним дїї та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, третя особа - Державної судової адміністрації України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області суддівської винагороди за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області, ОСОБА_2 за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1 вересня 2023 року по 31 грудня 2024 року відповідач нарахував йому суддівську винагороду, виходячи із базового розміру посадового окладу 2102 грн, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Позивач вважає, що відповідно до приписів спеціального законодавства відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду в 2023 році - виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 року в розмірі 2684 грн. Внаслідок цього, розмір винагороди позивача протягом періоду з 1 вересня 2023 року по 31 грудня 2024 року не відповідав розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим порушено його право на належне матеріальне забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/88/24 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 гривень.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. виправлено описку в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/88/24, зазначивши в мотивувальній частині рішення період, за який позивачу виплачувалася суддівська винагорода - з 01.09.2023 по 31.12.2023; зазначивши в описовій та резолютивній частинах рішення період, за який Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Черкаській області необхідно нарахувати та виплатити суддівську винагороду позивачу - з 01.09.2023 по 31.12.2023.

Відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, не погодившись з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/88/24 скасувати, відмовити ОСОБА_2 в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Територіального управління нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області суддівської винагороди за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчислену виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що виплата позивачу суддівської винагороди здійснювалася відповідно до положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», виходячи із встановленого вказаним законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді 2102 грн, в межах наданих повноважень та бюджетних асигнувань, що відповідач вважає правомірним та таким, що відповідає нормам ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначає, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» законодавцем конкретизовано перелік працездатних осіб та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що у спірному випадку (для суддів) не суперечить Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Також відповідач зазначає, що в резолютивній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №520/88/24 зобов`язано Територіальне управління нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_2 , відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області, суддівську винагороду за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684,00. Однак, в своїй позовній заяві позивач просив зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 01.09.2023 по 31.12.2023.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що законодавець чітко визначив розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні. Таким чином, суд не вправі змінювати норму закону та зобов`язувати Територіальне управління нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_2 , відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області, суддівську винагороду за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684 грн.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом голови Черкаського районного суду Черкаській області від 15.07.2022 № 2-О суддю Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_2 зараховано до штату суду. У період з 01.09.2023 по 31.12.2023 суддівська винагорода позивачу виплачувалася із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Не погодившись із діями щодо нарахування та виплати у період з 01 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області вчинено протиправні дії щодо нарахування та виплати позивачу у період з 01 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 2 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ (далі - Закон №2710-ІХ) установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

З матеріалів справи встановлено, що суддівську винагороду в періоді з 01.09.2023 по 31.12.2024 позивачу обчислено з посиланням на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом Законом №1402-VIII гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, в рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, а також від 4 грудня 2018 року №11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема, їх матеріального забезпечення встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон №966-XIV) відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно ст.1 цього Закону прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У вказаній нормі Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Відповідно до ч.3 ст.4 зазначеного Закону прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів зазначає, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Також, цим Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21.

Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» введено такий вид прожиткового мінімуму як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», та встановлено його розмір 2102,00 грн., який є незмінним з 2021 року.

При цьому суд зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірному періоді, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 зазначив, що Закон України «Про Державний бюджет» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень трьох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону». Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм, коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Колегія суддів зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді. При цьому, вказаний закон не має містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Згідно із позицією Верховного Суду у цій категорії спорів Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII (постанови Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі №120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі №240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22, від 20 листопада 2023 року у справі №120/709/22-а).

Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, ТУ ДСА неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що зміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року (2684,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена, навіть із посиланням на норми статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», є неправомірним.

Зважаючи, що обчислення та виплата суддівської винагороди врегульовано лише статтею 135 Закону №1402-VIII, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо визначення розміру суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції при задоволенні позовних вимог щодо неправильного обчислення суддівської винагороди позивачу, зокрема у спірний період з 1 вересня 2023 року по 31 грудня 2024 року.

Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги стосовно, того, що позивач просив суд зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, а судом першої інстанції було зобов`язано Територіальне управління нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_2 , відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області, суддівську винагороду за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684,00, оскільки з матеріалів справи встановлено, що кхвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. було виправлено описку в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/88/24, а саме в періоді нарахування та виплату суддівської винагороди, зазначивши в описовій та резолютивній частинах рішення період, за який Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Черкаській області необхідно нарахувати та виплатити суддівську винагороду позивачу - з 01.09.2023 по 31.12.2023.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частин третьої, четвертої статті 148 Закону №1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частин першої, другої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно із частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19 (далі Положення), Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 Положення визначено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Пунктом 3 Положення передбачено, що ТУ ДСА України є територіальними органами ДСА України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторис на 2023 рік.

Відповідач та третя особа, як розпорядники бюджетних коштів, мали першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2023 роки на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя та під час розрахунку річного фонду суддівської винагороди судів визначити необхідний та достатній розмір річного фонду суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі: у 2023 році - 2684,00 грн.

Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, крім згаданого вище, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.

Натомість відповідачем зазначений обов`язок не виконаний через помилкове застосування до спірних відносин норм статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачу суддівська винагорода у розмірі, визначеному статтею 135 Закону №1402-VIII, не нарахована та не виплачена відповідачем, тому позовні вимоги про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 гривень та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області відрядженого до Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, обчисленої виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2684,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/88/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 по справі № 520/88/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський