Справа № 580/6840/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року справа № 580/6840/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

10.07.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивачка) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, 235; ) (далі відповідач) про:

зобов`язання привести її облікові дані у відповідність шляхом внесення змін до облікової картки платників податків з урахуванням її задоволеної скарги на податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) форми «Р» №3467/23-00-24-04-01 від 19.04.2023, форми «В4» за №3469/23-00-24-04-01 від 19.04.2023, винесені на її користь;

скасувати податкову вимогу №0-2300 від 20.02.2024;

зобов`язання надати звіт суду про виконання та стягнення судових витрат.

Обґрунтовуючи зазначила, що оскаржила прийняті відповідачем ППР до Державної податкової служби України. Не отримавши рішення від Державної податкової служби України вважає, що її скарга повністю задоволена. Тому наявні підстави для приведення її облікових даних у відповідність з урахуванням її задоволеної скарги на вказані вище ППР.

Ухвалою суду від 15 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи правилами спрощеного провадження.

29.07.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Обгрунтовуючи зазначив, що Державна податкова служба України винесла рішення про результати розгляду скарги позивачки від 12.07.2023 № 18777/6/99-00-06-01-03-06, яким залишено без змін вищезазначені ППР, а скаргу - без задоволення. Строк розгляду скарги позивачки продовжувався на підставі рішення ДПС від 31.05.2023 № 13602/6/99-00-06-01-04-06 до 15.07.2023 (включно). Рішення ДПС про результати розгляду скарги позивачки від 12.07.2023 № 18777/6/99-00-06-01-03-06 направлено позивачці з дотриманням вимог ст. 42 Податкового кодексу України. Податкова вимога не є тим рішенням, оскарження якого до суду чи органу ДПС саме по собі має наслідком визнання попередньо узгоджених грошових зобов`язань неузгодженими. Відсутні такі наслідки і у випадку скасування судом відповідної податкової вимоги. Враховуючи вищевикладене оскаржувана податкова вимога є правомірною і скасуванню не підлягає.

31.07.2024 від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не надав належних, достовірних та допустимих доказів направлення їй рішення від 12.07.2023 про результати розгляду її скарги. Тому вважає, що її скарга на вказані вище ППР є задоволеною.

Ухвалою від 12 серпня 2024 року суд відмовив повністю у задоволенні клопотання вх. від 31.07.2024 позивачки про витребування доказів.

Зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути за правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до даних ЄДРПОУ позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основний вид економічної діяльності - 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування.

Позивачка перебуває на обліку у відповідача, як платник податків. Відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2023 року у податковій декларації з ПДВ від 20.02.2023 № від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах, за результатами якої склав акт від 27.03.2023 № 2842/23-00-24-04-01/.

Згідно з висновками перевірки відповідач сформував та вручив позивачці ППР:

від 19.04.2023 № 3467/23-00-24-04-01 форма «Р» про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ за податковим зобов`язанням - 1922433,00 грн та штрафними санкціями 192243,30 грн;

від 19.04.2023 № 3469/23-00-24-04-01 форма «В4» щодо завищеного від`ємного значення по ПДВ у розмірі 109269,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями позивачка в порядку ст. 56 Податкового кодексу України подала скаргу від 15.05.2023 до Державної податкової служби України.

Строк розгляду скарги позивачки продовжувався на підставі рішення Державної податкової служби України від 31.05.2023 № 13602/6/99-00-06-01-04-06 до 15.07.2023 (включно), яке направлено рекомендованим повідомленням №940 та яке повернулося з довідкою поштового відділення із зазначенням причин невручення за закінченням терміну зберігання.

У подальшому Державна податкова служба України винесла рішення про результати розгляду скарги позивачки від 12.07.2023 № 18777/6/99-00-06-01-03-06, яким залишила без змін вищезазначені ППР, а скаргу - без задоволення. Рішення ДПС про результати розгляду скарги позивачки від 12.07.2023№ 18777/6/99-00-06-01-03-06 направлено позивачці рекомендованим повідомленням №202 та яке повернулося з довідкою поштового відділення із зазначенням причин невручення за закінченням терміну зберігання.

Згідно даних ІКС «Податковий блок» у позивачки наявна заборгованість зі сплати ПДВ, що виникла на підставі наступних документів:

ППР від 19.04.2023 № 3467/23-00-24-04-01 та акту перевірки від 27.03.2023 №2842/23-00-24-04-01/ терміном сплати 10.11.2023 у сумі 2114676,30 грн (з урахуванням сплати у сумі 66759,00 грн. недоїмка становить 2047917,30 грн.);

податкової декларації з ПДВ № від 20.11.2023 у сумі 14600,00 грн;

податкової декларації з ПДВ № від 19.02.2024 у сумі 2328,00 грн.

На підставі наявного податкового боргу відповідач сформовав позивачці податкову вимогу 20.02.2024 № 0-2300 на суму 2079885,18 грн (далі спірне рішення), що направлена листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У подальшому відповідач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до позивачки про стягнення податкового боргу у сумі 2064845,30грн. Ухвалою від 30 липня 2024 року суд зупинив провадження у справі № 580/5499/24 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

З огляду на вказане позивачка звернулася позовом до суду.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував таке.

Абзацом другим статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) ППР.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

Підпунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзніабо невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульвано ст. 78 ПК України. Так, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;

платником податків подано контролюючому органу уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом;

виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається:

у разі розгляду заперечення до акта перевірки, - контролюючим органом, який проводив перевірку;

під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків;

На підставі зазначеного у цьому пункті наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки, додатково видається наказ у порядку, передбаченому пунктом 81.1 статті 81 цього Кодексу.

розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків;

платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Тобто, закон наділяє відповідача повноваженням документальною виїзною перевіркою з`ясувати питання дотримання податкового законодавства при декларуванні, зокрема, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Тому в цій частині доводи позовної заяви не обгрунтовані.

Згідно з п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків.

Довідка перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п.86.10 ст.86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Щодо доводів позивачки про недотримання Державною податковою службою України процедури розгляду її скарги на вказані вище ППР.

Згідно з п.56.1, 56.2 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідно до п.56.3 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Подання скарги в електронній формі засобами електронного зв`язку здійснюється платниками податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Суд установив, що позивачка, не погоджуючись зі вказаними вище ППР, подала скаргу від 15.05.2023 до Державної податкової служби України.

Згідно з п.56.8 ст.56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.

Водночас п. 56.9 ст.56 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Строк розгляду скарги позивачки продовжувався на підставі рішення Державної податкової служби України від 31.05.2023 № 13602/6/99-00-06-01-04-06 до 15.07.2023 (включно), яке направлене їй рекомендованим повідомленням №940 та повернулося з довідкою поштового відділення із зазначенням причин невручення за закінченням терміну зберігання. У подальшому Державна податкова служба України винесла рішення про результати розгляду скарги позивачки від 12.07.2023 № 18777/6/99-00-06-01-03-06, яким залишила без змін вищезазначені ППР, а скаргу - без задоволення. Рішення ДПС про результати розгляду скарги позивачки направлене позивачці рекомендованим повідомленням №202 та повернулося з довідкою поштового відділення із зазначенням причин невручення за закінченням терміну зберігання.

Щодо вказаних обставин суд урахував.

На підставі п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, Державна податкова служба України дотрималася вказаних вище вимог законодавства та своєчасно направляла позивачці прийняті нею рішення про продовження розгляду скарги позивачки та про результати її розгляду. Тому зазначені вище рішення вважаються врученими позивачці, а протилежні її доводи не обрунтовані та не враховані судом.

Згідно з п. 56.10, 56.11 ст. 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку (ст. 176 ПК України).

Пунктом 57.3. ст.57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання за змістом підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визнається податковим боргом.

Суд врахував відсутність доказів оскарження позивачкою вказаних вище ППР у судовому порядку. Також відсутні належні, достовірні та допустимі докази сплати позивачкою вказаних у ППР сум коштів. Отже, спірна сума коштів є податковим боргом позивачки.

Водночас для вирішення спірних правовідносин суд урахував висновки у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2022 у справі № 240/9395/20, суд дійшов такого висновку:

«…Аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України.

Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження.

Отже, колегія суддів вважає, що обставина скасування податкової вимоги після звернення до суду з позовом, але до моменту ухвалення судового рішення, може мати значення виключно для повного, об`єктивного і всебічного розгляду справи, однак, не може впливати на перевірку дотримання умов, які передують зверненню до суду з позовом. Тобто, при перевірці дотримання контролюючим органом умов, які надають право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, скасування податкової вимоги у судовому порядку може мати правове значення виключно у випадку, якщо така податкова вимога була скасована до моменту звернення податкового органу до суду з відповідним позовом.»

Враховуючи вищевикладене оскаржувана податкова вимога є правомірною і скасуванню не підлягає.

Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів, достатніх вважати відсутньою вину позивачки у вчиненні вказаних у ППР податкових порушеннях або підстав для звільнення від відповідальності за них, не підтверджено основними доводами позовної заяви. Отже податкова вимога правомірна та відсутні правові та фактичні підстави зобов`язувати відповідача коригувати відомості щодо донарахувань загадних вище ППР.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 244-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, 235; ) про:

зобов`язання привести її облікові дані у відповідність шляхом внесення змін до облікової картки платників податків з урахуванням її задоволеної скарги на податкові повідомлення-рішення форми «Р» №3467/23-00-24-04-01 від 19.04.2023, форми «В4» за №3469/23-00-24-04-01 від 19.04.2023, винесені на її користь;

скасувати податкову вимогу №0-2300 від 20.02.2024.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 13.09.2024.