Справа № 632/1353/24
Суддя: Кузьменко С. Л.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 632/1353/24
провадження № 2-а/632/20/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" вересня 2024 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Кузьменко С.Л.,

за участі секретаря судового засідання Хохловій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить суд: визнати протиправною і скасувати постанову серії ББА № 065719 від 31.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, а також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму судового збору за подання позову до суду у розмірі 1211 грн.20 коп.

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 31.07.2024 року о 11 годині 10 хв., в Харківській області, смт. Покотилівка, вул. Незалежності, 54, він керував транспортним засобом БОГДАН А-09202, номерний знак НОМЕР_1 та надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом м. Гагаріна смт. Покотилівка, який на думку поліцейського молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 5 роти, батальону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції мав технічну несправність, а саме тріщину та сколи в межі склоочисників, що за припущенням інспектора відноситься до категорії технічної несправності, з якою відповідно до встановлених правил експлуатації його забороняється, з посиланням на ДСТУ 364962010 п. 6.8.5 та 31.1 ПДР України.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року вказану позовну заяву прийнято до провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено співвідповідачем по справі Департамент патрульної поліції, який знаходиться за адерсою: вул. Федора Ериста,3, м. Київ. 03048, , електронна адреса: .

23 серпня 2024 року від представника департаменту патрульної поліції Ільченко Є.С. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

26 серпня 2024 року судове засідання відкладено на 03 вересня 2024 року.

02 вересня 2024 року представником відповідача ОСОБА_3 було надано відзив на позовну заяву.

03 вересня 2024 року судове засідання відкладено на 16 вересня 2024 року.

В судове засідання, яке було призначено на 3 вересня 2024 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про ознайомлення з відзивом на позовну заяву від 30.08.2024, який подано відповідачем та просив справу відкласти. Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 не з`явились, хоча були повідомлені про розгляд справи шляхом доставки повідомлення через електронний суд (довідка від 27.08.2024, а.с. 43, розписка, а.с. 44 ).

В судове засідання, яке було призначено на 16 вересня 2024 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився. Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 не з`явились, хоча були повідомлені про розгляд справи шляхом доставки повідомлення через електронний суд (довідка від 03.09.2024, а.с. 66, 67).

Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважаться повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи визначеної ст. 286 КАС України з моменту направлення такого повідомлення працівником суду.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Предстаник відповідача ОСОБА_3 з поданим позовом не погодилась, позовні вимоги не визнала. Вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, а наведені доводи такими, що не відповідають дійсності та повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наведених у відзиві підстав. Заявлену позовну вимогу про стягнення суми сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 3028 грн., то при поданні позовної заяви позивачем станом на 06.08.2024 ставка судового збору повинна складати 605 грн. 60 коп. (3028x0,2).

У відзиві на позов відповідачем наведено правове обгрунтування спірних правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що експлуатація транспортних засобів забороняється в разі виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Так, відповідно до пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В пункті 5.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» (далі - ДСТУ 3649:2010) зазначено, що технічний стан колісного транспортного засобу повинен відповідати вимогам законодавства, чинних нормативних документів щодо безпеки дорожнього руху й охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника.

Згідно з пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Частиною другою статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач звертає увагу на те, що частиною другою статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Отже, представник відповідача вказує на те, що інспектор виніс постанову не за несправності, передбачені частиною першою статті 121 КУпАП, а за невідповідність технічного стану вимогам стандартів, правил дорожнього руху.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Разом з тим, склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП, становлять дії водія щодо керування транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, який:

- має несправності, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП;

- за технічним станом не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

У спірній постанові чітко зазначено, що зміст виявленого правопорушення полягав у тому, що ОСОБА_1 транспортним засобом керував та надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом м. Гагаріна смт. Покотилівка, технічний стан якого не відповідає вимогам правил, а саме на вітровому склі наявні тріщини та сколи в межі дії склоочисників, чим порушив ДСТУ 3649:2010 п. 6.8.5. та 31.1 ПДР України.

За таких обставин висновок поліцейського про технічні несправності, що виявлено, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Перевіряючи обґрунтованість висновку поліцейського про невідповідність транспортного засобу позивача п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, суд враховує, що у розділі 6 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» встановлені вимоги щодо безпечності технічного стану колісного транспортного засобу.

Відповідно до п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

За таких обставин, висновок у спірній постанові про те, що обладнання транспортного засобу, яким керував позивач, не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010, є правильним. Дії позивача щодо керування таким транспортним засобом є порушенням, яке тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Також суд враховує, що єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначений ПДР України.

Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам, за яких згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів, визначений у п. 31.4 Правил дорожнього руху.

Посилання на такі технічні несправності як наявність тріщини на вітровому склі в зазначеному пункті Правил дорожнього руху дійсно відсутні.

Разом з тим, суд повторно наголошує на тому, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Зазначеною нормою права встановлені заходи відповідальності для окремої категорії водіїв - які керують транспортними засобами, що використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів. Для таких водіїв встановлені додаткові підстави, окрім визначених у ч. 1 ст. 121 КУпАП, за наявності яких рух транспортного засобу забороняється.

На відміну від ч. 1 ст. 121 КУпАП, положення ч. 2 ст. 121 КУпАП передбачають накладення штрафу також за керування транспортним засобом, який не відповідає вимогам стандартів (а не лише за керування транспортним засобом, технічні несправності якого виключають можливість експлуатації транспортних засобів відповідно до встановлених правил).

Отже, виявивши тріщину на вітровому склі транспортного засобу, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, молодший лейтенант поліції ОСОБА_2 5 роти, батальону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції правомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та наклав штраф, передбачений ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Слід зазначити, що п. 31.5 ПДР України передбачає, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Пункти 9.9, 9.11 ПДР України передбачають підстави для увімкнення аварійної світлової сигналізації, а у разі її відсутності або несправності - встановлення знаку аварійної зупинки або миготливого червоного ліхтаря.

Належними діями позивача у разі утворення тріщини на лобовому склі в дорозі, які б свідчили про дотримання ним Правил дорожнього руху і унеможливлювали притягнення його до відповідальності, є продовження руху якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту з дотриманням запобіжних заходів, передбачених п.п. 9.9, 9.11 цих Правил.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, що на час зупинки транспортного засобу поліцейським, рух ТЗ здійснювався з увімкненою аварійною світловою сигналізацією або із встановленим знаком аварійної зупинки чи миготливим червоним ліхтарем.

Також, відповідно до ч. ч. 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським, встановлено особу позивача, роз`яснено його права, з`ясовано обставини правопорушення.

Таким чином, наявні в справі докази свідчать про розгляд справи про адміністративне правопорушення інспектором.

Таким чином, наявні в справі докази свідчать про розгляд справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції з дотриманням порядку, передбаченого Інструкцією № 1395 .

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 31.07.2024 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність поданого позову.

Щодо сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплатипередбачений ч.2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

З платіжної інструкції № 61553936-1 від 07 серпня 2024 року вбачається, що позивач за подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові N 543/775/17від 18.03.2020, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачу необхідно було сплатити судовий збір за вимогу про скасування постанови про адміністративне правопорушення в сумі 605,60 грн.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 251, 278, 279, 280, 288 КУпАП, ст. ст. 5- 11 , 77, 211, 217, 220, 229, 241-246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УПП в Харківській області ДПП та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. Л. Кузьменко