Справа № 300/6214/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
"16" вересня 2024 р. Справа № 300/6214/24
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Біньковська Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною відмову щодо нарахування та виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N9 713 від 14 липня 2021 року "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн. починаючи з квітня 2022 року; зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 N9713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01 квітня 2022 року, яку враховувати під час подальших підвищень розмірів пенсій без обмеження граничним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою суду від 20.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу, з дня отримання копії цієї ухвали, десятиденний строк для усунення вищевказаних недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, а також документа про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.
У встановлений судом строк позивачем надано суду пояснення. На обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач покликається на постанову Верховного Суду від 21.03.2019 в справі №809/1952/18 та статті 256 257 ЦК України.
В зв`язку з перебуванням судді Біньковської Н.В. на листку непрацездатності з 02.09.2024 по 06.09.2024, строки розгляду питання про відкриття провадження продовжено.
Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд вважає помилковими покликання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, оскільки предметом спору у цій справі був перерахунок індексації пенсії.
Частинами 2, 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Отже, вказана норма регулює питання проведення перерахунку пенсії за минулий час у зв`язку з непроведенням такого перерахунку з вини, зокрема, органів Пенсійного фонду України, у разі зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій.
Суд вказує, що спірна доплата не є складовою грошового забезпечення, тобто не належить ні до основних ні до додаткових видів грошового забезпечення.
Відносини з приводу призначення, обчислення, нарахування і виплати доплати у порядку Постанови №713 не підпадають під дію ч.3 ст.51 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки доплата за Постановою №713 має іншу правову природу, суть та механізм призначення, обчислюється безвідносно до зміни розмірів видів грошового забезпечення або введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій.
Спір у цій справі виник щодо невиплати доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн. на підставі Постанови № 713, а не щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 в адміністративній справі №300/5222/21, яке набрало законної сили 1612.2021, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 01 грудня 2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України оновленої довідки від 08.06.2021 №22/6-2489 про розмір грошового забезпечення позивача, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених платежів.

Зі змісту листа пенсійного органу від 12.04.2024 слідує, що з 01.07.2021 ОСОБА_1 була встановлена щомісячна доплата відповідно до Постанови №713. На виконання рішення суду від 15.11.2021 в адміністративній справі №300/5222/21 пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зазначено, що з січня 2022 року ОСОБА_1 втратив право на встановлення щомісячної доплати відповідно до Постанови №713.

Однак, в поясненнях позивач не зазначив коли він дізнався про ймовірне порушення своїх прав.

Крім того, варто зазначити, що позивач просить суд застосувати позовну давність у цій справі та покликається на норми Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суд наголошує, що строки звернення до адміністративного суду з вимогою вирішити публічно-правовий спір встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України, а саме статтею 122, а не нормами Цивільного кодексу України.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не навів та не надав доказів наявності непереборних обставин, які перешкодили йому своєчасно звернутись до суду із заявленими позовними вимогами.

Наведені позивачем вище доводи не свідчать про пропущення ним строку звернення до суду з поважних причин та не можуть бути підставами для висновку про його поновлення в частині позовних вимог з 01.04.2022 по 12.02.2024.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, позивач звернувшись до суду 13.08.2024 пропустив встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період, що передує цьому строку (тобто, за період з 01.04.2022 по 12.02.2024).

Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Крім наведеного, суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив, що відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлюються ставки судового збору, зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", який вступив в дію з 01.01.2024 встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

Як наслідок, розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову із заявленою позивачем однією позовною вимогою немайнового характеру складає 1211,20 грн. (3028,00 х 0,4).

Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд вказав, що до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору за № 9342-0535-6261-6041 від 13.05.2024 в сумі 1211,20 грн.

Водночас, квитанцію з аналогічним номером, датою та розміром сплаченого судового збору № 9342-0535-6261-6041 від 13.05.2024, було подано позивачем до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в справі №300/3877/24, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення канцелярії.

Тобто, відповідного зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за матеріалами адміністративної справи № 300/6214/24 не відбулося.

За таких обставин, вказана вище квитанція № 9342-0535-6261-6041 від 13.05.2024 про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. не є належним доказом сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви.

В поясненнях позивач просить суд прийняти ухвалу про повернення судового збору, сплаченого згідно квитанції № 9342-0535-6261-6041 від 13.05.2024 та зарахувати вказані кошти до справи №300/6214/24.

З цього приводу суд зазначає, що частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Відповідно до частини 2 статті 7 цього Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 31.05.2024 в адміністративній справі №300/3877/24 (головуючий суддя Кафарський В.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій повернуто позивачу.

Відтак, позивач в силу приписів пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір має право звернутися до суду із заявою про повернення судового збору саме в справі №300/3877/24. Тобто, в справі у якій судом прийнято ухвалу про повернення позовної заяви та було вперше додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1211.20 грн. за № 9342-0535-6261-6041 від 13.05.2024.

Суд зазначає, позивачем в порушення вимог КАС України та Закону України Про судовий збір судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за звернення до суду із позовом в цій справі №300/6214/24 не сплачено.

Таким чином, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, зокрема, що у разі, якщо вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі наведеного, керуючись ч.2. ст.123, п.1 ч.4, ч.5 ст.169, ст.241, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду, в порядку встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.