Справа № 280/6674/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Справа № 280/6674/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 № 69 від 12.04.2024 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у «Колгоспі ім.Кірова» з 09.06.1989 по 02.01.1992, та розглянути повторно заяву позивача про призначення пенсії від 05.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком. Проте ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийняв рішення від 12.04.2024 № 69 про відмову у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Так, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період її роботи в колгоспі ім. Кірова з 09.06.1989 по 02.01.1992, оскільки в записах трудової книжки та архівній довідці інформація, щодо трудової участі в громадському господарстві, кількість вироблених в колгоспі вихододнів та встановлений мінімум відсутня. На переконання позивача, підставою для призначення пенсії є саме наявність страхового стажу необхідного розміру, що підтверджується записами трудової книжки. З огляду на те, що існують підстави для визнання протиправності рішення про відмову в призначенні пенсії, тому задоволенню підлягають і похідні вимоги від основної вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати період роботи та призначити позивачу пенсію за віком.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

26.07.2024 надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вх.№34914), у якому зазначено, що ОСОБА_1 звернулась із заявою від 05.04.2024 до територіального органу Пенсійного фонду України з питання призначення їй пенсії за віком в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та доданими до заяви документами. За наслідками розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 05.04.2024 щодо призначення їй пенсії за віком, а також доданих до заяви документів, головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято Рішення від 12.04.2024 за № 69, відповідно до якого позивачу відмовлено в призначенні такого виду пенсії. Повідомлено, що рішення про відмову в призначенні пенсії від 12.04.2024 № 69, зареєстровані 15.04.2024 за № 6650/03-16 та 06.05.2024 за № 8082/03-16, скасовані. Головним управлінням прийнято рішення від 12.04.2024 № 69 зареєстроване 25.07.2024 за № 13098/03-16 в новій редакції. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

02.08.2024 судом отримано відповідь на відзив (вх.№36038), у якій позивач зазначає, що основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка. Вважає неправомірним незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до її страхового стажу періоду роботи з 09.06.1989 по 02.01.1992.

14.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вх.№37947), у якому вказано, що законодавством передбачено зарахування періоду роботи в колгоспі, у разі виконанні трудового мінімуму за фактично відпрацьований час. Оскільки позивачем до заяви від 05.04.2024 про призначення пенсії надано архівну довідку Державного архіву Запорізької області від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345 про роботу у колгоспі ім. «Кірова» з 09.06.1989 по 20.01.1992 та про членство у колгоспі ім. «Кірова», при обчисленні страхового стажу до уваги не взято показання свідків. Згідно з архівною довідкою від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345, виданою Державним архівом Запорізької області, оскільки в архівній довідці відомості про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві відсутні. Таким чином, позивач відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV не набув необхідного страхового стажу, тому підстави для призначення пенсії за віком відсутні.

26.08.2024 судом отримано відповідь на відзив (вх.№39724), у якій позивач вважає доводи ГУ ПФУ в Запорізькій області необґрунтованими. Зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені трудовій книжці. Звертає увагу, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 22.07.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та інші докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

Оскільки згідно з довідкою від 04.09.2024 за вих.№02-35/24/70 суддя Запорізького окружного адміністративного суду Мінаєва К.В. у період з 12.08.2024 по 08.09.2024 перебувала у відпустці, рішення по справі ухвалюється після виходу судді з відпустки.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

05.04.2024 позивач, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було долучено, зокрема, довідку про зміну назви організації (архівна довідка № 05-07/Л-2345), довідку про прийняття на роботу (навчання) (архівна довідка № 05-07/Л-2345), лист № Л-02-2, що підтверджується розпискою-повідомлення від 05.04.2024 за № 2601.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстрованим 15.04.2024 за № 6650/03-16, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що пенсійний вік становить 60 років. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року 30 років. Страховий стаж особи становить 29 років 4 місяці 19 днів. В ході розгляду документів до страхового стажу не зарахований період опитування свідків з 30.03.1989 по 17.05.1989, оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований період опитування свідків з 30.03.1989 по 17.05.1989, оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів. Для зарахування зазначеного періоду необхідно подати документи до Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстрованим 25.07.2024 за № 13098/03-16, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що пенсійний вік становить 60 років. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року 30 років. Страховий стаж особи становить 29 років 4 місяці 19 днів. В ході розгляду документів до страхового стажу особи не враховано період роботи в колгоспі ім. Кірова з 09.06.1989 по 02.01.1992, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1981 та згідно архівної довідки від 14.11.2023 № 05 - 07/Л - 2315, виданої Державним архівом Запорізької області,оскільки в записах трудової книжки та архівній довідці інформація, щодо трудової участі в громадському господарстві, кількість вироблених в колгоспі вихододнів та встановлений мінімум відсутня. При обчисленні страхового стажу до уваги не взято показання свідків, оскільки заявницею до заяви про призначення пенсії надано архівну довідку Державного архіву Запорізької області від 14.11.2023року №05-07/Л-2345 про роботу у колгоспі ім. «Кірова» з 09.06.1989 по 20.01.1992 та про членство у колгоспі ім. «Кірова». Частково даний період, а саме - з 10.01.1990 по 01.01.1992 зараховано як догляд за дитиною до досягнення 3 років. Рішення про відмову в призначенні пенсії від 12.04.2024 № 69, зареєстровані 15.04.2024 за № 6650/03-16 та 06.05.2024 за № 8082/03-16, скасовано та вважаються недійсними.

Відповідно до листа від 09.02.2024 № Д-02-2, виданого Токмацькою міською військовою адміністрацією Пологівського району Запорізької області, повідомлено, що через військову агресію з боку Російської Федерації територія Токмацької міської територіальної громади знаходиться у тимчасовій окупації з 26 лютого 2022 року. Після окупації міста Токмак російськими військовими була захоплена адміністративна будівля Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, в якій зберігалися архівні документи, у зв`язку з чим відсутня можливість надати довідку про відпрацьований період роботи у колгоспі ім.Кірова за період роботи з 09.06.1989 по 02.01.1992.

За змістом архівної довідки Державного архіву Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345 згідно з доповненням до історичної довідки КСП ім. Кірова с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області від 29.07.1997 № 11 рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу від 05.02.1993 (протокол № 1) колгосп ім. Кірова був перейменований в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Кірова, затверджений статут без змін його назви та місця знаходження. КСП є правонаступником колгоспу ім.Кірова.

Архівною довідкою від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345, виданої Державним архівом Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації, повідомлено, що у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім.Кірова с.Жовтневе Токмацього району Запорізької області за 1989 р., 1990 р., 1992 р. значиться:

ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу працівником їдальні з 09.06.1989 (протокол засідання правління від 15.06.1989 № 6, протокол загальних зборів уповноважених членів колгоспу від 03.02.1990 № 1);

надано відпустку по догляду за дитиною до півтора року до 10.12.1990 (протокол засідання правління від 13.08.1990 № 7);

виключена з членів колгоспу з 20.01.1992 за власним бажанням (протокол засідання правління від 24.01.1992 № 1, протокол загальних зборів уповноважених членів колгоспу від 08.02.1992 № 1).

В протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області за 1992-1993 рр. відомості про прийняття в 1992 р. та виключення в 1993 р. з членів колгоспу ОСОБА_1 відсутні. В протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області за 1989-1993 рр. відомості про встановлених мінімум вихододнів відсутні. Документи з особового складу (зокрема, книги обліку трудоднів колгоспників) колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області за 1989-1993 рр. на зберігання Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати довідку про відпрацьований мінімум вихододнів ОСОБА_1 немає можливості.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 у спірний період наявні наступні записи:

09.06.1989 прийнята у члени колгоспу ім.Кірова (наказ № 6 від 15.06.89);

02.01.1992 вивести з членів колгоспу у зв`язку з поданням заяви за власним бажанням (наказ № 12 від 30.12.91).

У матеріалах справи також наявний акт опитування свідків № 3-1 ОСОБА_2 про роботу ОСОБА_1 у колгоспі.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Предметом спору є відмова у призначенні позивачу пенсії за віком та незарахування при цьому періоду роботи у «Колгоспі ім.Кірова» з 09.06.1989 по 02.01.1992. Підставою для відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, стала відсутність необхідного страхового стажу.

Як встановлено судом, до заяви від 05.04.2024 про призначення пенсії надано архівну довідку Державного архіву Запорізької області від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345 про роботу у колгоспі ім. «Кірова» з 09.06.1989 по 20.01.1992 та про членство у колгоспі ім. «Кірова». Разом з тим, в архівній довідці відомості про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві відсутні, через що відповідачем не зараховано вказаний період роботи у колгоспі до страхового стажу позивача.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Суд зазначає, що на момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412 (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція № 58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Разом з цим, при обчисленні стажу позивача відповідачем не враховано архівну довідку від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345, оскільки відсутні відомості встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі у колгоспі.

Так, в архівні довідці від 14.11.2023 № 05-07/Л-2345, виданої Державним архівом Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації, повідомлено, що у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області за 1989-1993 рр. відомості про встановлених мінімум вихододнів відсутні. Документи з особового складу (зокрема, книги обліку трудоднів колгоспників) колгоспу ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області за 1989-1993 рр. на зберігання Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати довідку про відпрацьований мінімум вихододнів ОСОБА_1 немає можливості.

Разом з тим, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містить записи по її перебування у членах колгоспу ім.Кірова у період з 09.06.1989 по 02.01.1992 із зазначенням правових підстав внесення таких записів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Відсутність інформації про встановлений та вироблений мінімум вихододнів у 1989-1992 роки за наявності трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з 09.06.1989 по 02.01.1992 з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. В матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

При цьому суд враховує, що позивач вчинив усі можливі дії щодо підтвердження спірного періоду з 09.06.1989 по 02.01.1992, а саме здійснила відповідні запити до Державного архіву Запорізької області, проте останнім повідомлено про відсутність запитуваних відомостей про відпрацьований мінімум вихододнів.

Водночас суд бере до уваги і те, що колгосп ім.Кірова (КСП ім.Кірова) с.Жовтневе Токмацького району Запорізької області перебував на території Токмацької міської територіальної громади, яка з 26.02.2022 знаходиться у тимчасовій окупації через військову агресію з боку Російської Федерації. Відтак неможливим є здійснення запиту до Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, в якій зберігалися архівні документи, що є покладає додатковий тягар на позивача.

За обставин цього спору суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Також слід зазначити, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Проте відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про дії спрямовані на проведення перевірки відповідності змісту трудової книжки, а саме первинним документам, які підтверджують характер виконуваної роботи, підприємства, на яких працювала позивач, для призначення пенсії.

Отже, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем 2 жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

З огляду на викладене, до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період роботи з 09.06.1989 по 02.01.1992, оскільки такий відповідає записам в його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а відсутність інформації про встановлений та вироблений мінімум вихододнів, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не може бути підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року «MALTZAN and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відтак статтю 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Таким чином, будучи офіційно працевлаштованою та маючи записи у трудовій книжці з 09.06.1989 по 02.01.1992, позивач мала правомірні очікування, що набувши достатнього пенсійного віку та необхідного страхового стажу, їй буде призначено пенсію за віком.

В розрізі встановлених обставин, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті частини другої статті 2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що позивач оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстроване 15.04.2024 за № 6650/03-16. Водночас відповідачем 2 надано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстроване 25.07.2024 за № 13098/03-16, за змістом якого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстроване 15.04.2024 за № 6650/03-16 скасоване та вважається недійсним. Очевидним є те, що під час звернення до суду (15.07.2024) позивачу не було відомо про існування рішення, долученого відповідачем 2, оскільки таке було зареєстроване лише 25.07.2024.

Разом з тим, суд виходить з принципу превалювання сутності над формою та вказує, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком в обох випадках (у рішеннях від 12.04.2024 № 69, зареєстровані 15.04.2024 за № 6650/03-16 та 25.07.2024 за № 13098/03-16) є недостатність необхідного страхового стажу, при чому період роботи ОСОБА_1 з 09.06.1989 по 02.01.1992 у колгоспі ім.Кірова не зарахований, тому наявність рішень, зареєстрованих за різними реєстраційними номерами, для вирішення питання про зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача правового значення не мають.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстроване 25.07.2024 за № 13098/03-16.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що повноваження щодо призначення пільгової пенсії особі із попереднім зарахуванням до страхового та пільгового стажу відповідних періодів відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження.

Аналіз положень Порядку №22-1 свідчить про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території. Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про переведення (перерахунок) пенсії та прийняв рішення про відмову, відтак у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід відмовити.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тобто, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту, вважає його таким, що відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу спірний період роботи згідно записів у трудовій книжці, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 05.04.2024.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 15.07.2024 № 4930-3029-3487-7766 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12.04.2024 № 69, зареєстроване 25.07.2024 за № 13098/03-16, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у «Колгоспі ім.Кірова» з 09.06.1989 по 02.01.1992 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 7-А, м. Кропивницький, 25009; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.09.2024.

Суддя К.В.Мінаєва