Справа № 640/26278/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року Київ № 640/26278/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача викладене у листі №2600-0314-8/145166 від 12.10.2020 про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ);

- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 01.10.2020 пенсію за вислугою років з розрахунку 90% від розміру заробітної плати, з урахуванням довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 30.09.2020 № 21/1ПФ (посадовий оклад 37836,00 грн., надбавка за вислугу років 11350,80 грн.) без обмеження її максимальним розміром, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненням згідно із Законом від 26.11.1993 № 3662-12, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, з подальшими її перерахунками та здійснити відповідні виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років саме на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ. Проте рішенням, викладеним в листі №2600-0314-8/145166 від 12.10.2020, відповідач повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а саме, відсутність необхідного страхового стажу та стажу роботи на посадах прокурорів.

Позивач вважає, що таке рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років саме на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, а не на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII є протиправним.

Крім того, позивач вказує, що додані до заяви документи підтверджують наявність необхідного трудового стажу для призначення пенсії за вислугою років саме на підставі ч.1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 справу прийнято до свого провадження суддею Горобцовою Я. В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що на час звернення позивача стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ втратила чинності, а призначення пенсії з 15.07.2015 регулюється саме статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. На час звернення позивача з заявою на призначення пенсії його загальний страховий стаж становив 19 років 7 місяців 0 день, з них стаж на посадах прокурорів 10 років 00 місяців 22 днів, при необхідних 25 роках, у тому числі на посадах прокурорів не менше 15 років. Тобто у позивача не достатньо стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

01.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ. До заяви позивачем було додано: паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка, архівна довідка, розрахунок вислуги років, витяг з наказу, диплом, довідка про проходження служби, військовий квиток, довідка про заробітну плату.

Рішенням відповідача, викладеним в листі №2600-0314-8/145166 від 12.10.2020, відповідач повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а саме, відсутність необхідного страхового стажу та стажу роботи на посадах прокурорів.

Як зазначив відповідач у рішенні №2600-0314-8/145166 від 12.10.2020, відповідно до доданих позивачем до заяви документів (трудова книжка, диплом, військовий квиток) загальний страховий стаж позивача складає 19 років 7 місяців 0 день, стаж на посадах прокурорів 10 років 00 місяців 22 днів, стаж за вислугу років складає 17 років 00 місяців 22 днів. Не зараховано до стажу по вислузі років період з 03.02.2015 по 10.09.2020. Даний період можливо зарахувати при умові надання довідки про посади, на яких відбувалась служба.

Таким чином, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не достатністю стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а саме при необхідних 25 роках, у тому числі на посадах прокурорів не менше 15 років.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Звертаючись з даним позовом, позивач вважає, що в нього наявний трудовий стаж саме для призначення пенсії за вислугу років на підставі частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на час початку проходження позивачем служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII.

У відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011№ 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, частину першу статті 50-1 замінено двома частинами за якою, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Разом з цим, на момент звернення позивача до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (01.10.2020) набув чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Частиною першою статті86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII передбачено поступове збільшення необхідної для призначення пенсії вислуги років.Зокрема, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Судом установлено, що на момент звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу (01.10.2020) вислуга років складала19 років 7 місяців 0 день, з них на посадах прокурорів 10 років 00 місяців 22 днів.

Враховуючи вищезазначені положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII суд зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно доЗакону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, на час її звернення до відповідача є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, оскільки складає менше ніж 25 роки.

З доводів позовної заяви вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Суд вважає вказані доводи позивача безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права.

При цьому спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Частиною п`ятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) передбачено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).

За встановлених обставин, позивач станом на 1 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у позивача не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (у вказаній вище редакції).

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Суд враховує, що правова позиція щодо застосування норм матеріального права у аналогічних правовідносинах вже була неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 18.03.2020 у справі №310/7064/16-а, від 23.04.2019 у справі № 766/12481/16-а, від 10.10.2019 у справі № 265/3516/17, від 04.12.2019 у справі №747/559/17, від 20.12.2018 у справі № 346/5810/16-а, від 10.07.2018 у справі №211/5697/16-а, від 10.05.2018 у справі №358/1830/16-а, від 20.02.2018 у справі № 372/2909/17, від 21.02.2018 у справі № 211/3177/17, від 05.07.2018 у справі № 740/500/17, від 26.07.2018 у справі № 591/2314/16-а, а також Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 у справі № 33/6710/15-а.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цієї справи суд виходить з конституційного принципу незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, який сформульований, зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях цього Суду від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, а також від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lexposteriorderogatpriori - «наступний закон скасовує попередній».

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, згідно з висновком, що міститься у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин (особа отримала право на застосування стосовно себе цього акта або його положень та фактично розпочала процес реалізації відповідного права). У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державною, в особі її уповноважених органів.

Отже, за наведених вище обставинвідсутні підстав для задоволення позовних вимог та правомірність дій Пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії у відповідності до вимог статті50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.