Справа № 320/3948/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3948/23 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 наданих ОСОБА_1 до заяви від 18.10.2021 та щодо незастосування Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві абз. 1 ч. 1 ст. 40 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», абз. 3 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 65 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 статті 19 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ч. 2 статті 19 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021, протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 04.11.2021 довідки №900 від 08.08.2019 та №13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 надані ОСОБА_1 відповідно до заяви від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 04.01.2021 вимоги абз. 1 ч. 1 ст. 40 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», абз. 3 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 65 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 статті 19 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ч. 2 статті 19 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та висновків суду, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати в частині відмови про визнання бездіяльності відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, наданих позивачем до заяви від 18.10.2021 та про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії позивачу з 04.11.2021 довідки № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 надані позивачем відповідно до заяви від 18.10.2021. Змінити рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати бездіяльність відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, наданих позивачем до заяви від 18.10.2021 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії позивачу з 04.11.2021 довідки № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 надані позивачем відповідно до заяви від 18.10.2021.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції не застосував висновок ЄСПЛ, зокрема, у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), щодо визнання юридичної дійсності довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, виданих на ТОТ України Донецької області, згідно з яким «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу».

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 29.07.2020 у справі № 341/1132/17, щодо визнання юридичної дійсності довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, виданих на ТОТ України Донецької області, згідно з якими «перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

На переконання апелянта, викладений по суті абз. 5 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами…» покладає обов`язок перевіряти відомості викладені у довідках № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 на відповідача, та не покладає тягар надання первинних документів на позивача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Совєтським РВ ГУ УМВС України в м. Макіївці 25.12.1999.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №640/33627/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2021 №24 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021 з підстав, викладених Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2021, з урахуванням висновків суду та норм діючого законодавства України та прийняти рішення відповідно до п. 4.3 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 та ст. 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії по електронній пенсійній справі позивача, останньому призначено пенсію за віком, розмір якої становить 8849,64 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив врахувати для обчислення розміру пенсії так звану довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 08.08.2019 №900, видану так званим об`єднаним підрозділом «шахта «ясиновська-глибока» донецької народної республіки і так звану «справку» від 01.07.2020 №13/8/23-672/1, видану так званим «государственным предприятием «торезантрацит» министерства угля и энергетики».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2023 №4408-1840/М-02/8-2600/23 позивачу відмовлено у врахуванні вказаних вище довідок з підстав того, що в розумінні положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» такі довідки є недійсними та не можуть бути взятими до уваги під час розрахунку розміру пенсії.

Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що надані суду так звані «довідки» підконтрольних окупаційній владі так званих «організацій» є недійсними та не можуть бути прийняті та враховані пенсійним органом для цілей розгляду заяви позивача (призначення пенсії, встановлення стажу).

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано відомостей щодо місцезнаходження первинних документів, на підставі яких видано архівні довідки та виплачувалась заробітна плата. При цьому, на території Донецької області створена та здійснює свої повноваження Донецька обласна державна адміністрація (Обласна військово-цивільна адміністрація), що знаходиться і діє на підконтрольній Україні території, що не позбавляє права позивача звернутися до уповноваженого органу із заявою про видачу відповідних архівних довідок.

Також суд дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги щодо врахування положень частин першої-другої статті 19 Закону №1788-XII при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021, оскільки частина перша статті 27 Закону №1058-IV не передбачає обрахунку пенсії у відсотковому значенні до заробітку, відповідно, й можливість збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за понаднормативний стаж за цією правовою нормою виключена.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірним питанням в цій справі є можливість врахування пенсійним органом під час перерахунку пенсії архівних довідок від 08.08.2019 №900, від 01.07.2020 №13/8/23-672/1, виданих підприємствами, які створені і функціонують у складі терористичної організації так званої «донецкой народной республики», тобто під контролем окупаційної влади.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1911 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Статтею 65 Закону №1788-XII визначено загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій, згідно якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи, починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Такими первинними документами є: розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості по заробітній платі, особові рахунки по заробітній платі або ж платіжні відомості по заробітній платі.

Отже, у разі надання особою заяви на призначення (перерахунок) пенсії із наданням довідки за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 01.07.2000, зазначена довідка може бути врахована для призначення (перерахунку) розміру пенсії після обов`язкового підтвердження первинними документами, на підставі яких було видано зазначену довідку.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до пункт 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії, з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тож, довідки із зазначенням заробітної плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. При цьому, в таких довідках має бути зазначено назви первинних документів, на підставі яких їх видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Зі змісту долучених до матеріалів справи архівних довідок від 08.08.2019 №900, від 01.07.2020 №13/8/23-672/1 вбачається, що вони видані підприємствами, які створені і функціонують у складі терористичної організації так званої «донецкой народной республики», тобто під контролем окупаційної влади.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон №1207-VII) тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Положеннями частин 1 - 3 статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом створеним у порядку, не передбаченому законом

Частиною четвертою статті 9 Закону №1207-VII, визначено, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у 1971 році документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці (справи "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення.

У справі, що розглядається, неможливість здійснення позивачу перерахунку пенсії, обумовлена виключно тим, що в розумінні положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказані довідки є недійсними та не можуть бути взятими до уваги під час розрахунку розміру пенсії.

На думку колегії суддів, зазначене не може обмежувати право особи на належне пенсійне забезпечення.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано відомостей щодо місцезнаходження первинних документів, на підставі яких видано архівні довідки та виплачувалась заробітна плата, є необґрунтованими, оскільки у довідці № 900 від 08.08.2019 зазначено, що довідка видана на підставі особових рахунків № 1562 за 1992-1995 роки, які зберігаються за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці (Справке) № 13/8/23-672/1 від 01.07.2020 вказано, що остання видана на «основании лицевых счетов № 1061 за 1995-2000 годы» об`єднаним підрозділом «шахта «ясиновська-глибока» донецької народної республіки, яке знаходиться м. Шахтарськ, вул. Космонавтів, 1А.

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (у редакції станом на час видачи довідок), місто м. Макіївка, у тому числі смт Нижня Кринка, а також м. Шахтарськ відносяться до територій, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Колегія суддів дійшла висновку, що відсутність у позивача можливості надати відомості щодо місцезнаходження первинних документів, на підставі яких видано архівні довідки та виплачувалась заробітна плата, не позбавляє його права на отримання пенсії. У зв`язку з цим, колегія суддів зазначила, що неврахування спірних довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що спірні довідки підтверджують факт нарахування заробітної плати з 1992 по 2000 р.р. включно.

Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18.12.2021 у справі № 560/3907/18, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 23.01.2018 у справі №583/392/17.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №711/10426/16-а, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Інших підстав для неврахування відомостей, що містяться у довідках, органом Пенсійного фонду при відмові у проведенні перерахунку під час судового розгляду справи не зазначено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо можливості врахування пенсійним органом під час перерахунку пенсії архівних довідок не правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, наданих позивачем до заяви від 18.10.2021 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії позивачу з 04.11.2021 довідки № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020 надані позивачем відповідно до заяви від 18.10.2021.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі питання, винесені на його розгляд.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача врахувати положення частин першої-другої статті 19 Закону №1788-XII при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021 не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що зумовлює задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалення нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - скасувати в частині відмови у визнанні бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, наданих ОСОБА_1 до заяви від 18.10.2021, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 04.11.2021 довідки № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, надані ОСОБА_1 відповідно до заяви від 18.10.2021.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою:

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо неврахування при розрахунку пенсії з 04.11.2021 довідок № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, наданих ОСОБА_1 до заяви від 18.10.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2021 та врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 04.11.2021 довідки № 900 від 08.08.2019 та № 13/8/23 - 672/1 від 01.07.2020, надані ОСОБА_1 відповідно до заяви від 18.10.2021.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна