Справа № 356/228/24
Суддя: Капшученко І. О.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/228/24
№ провадження 2-а/356/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.24 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.

за участю секретаря Гонтар Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 115616 від 20.03.2024 та закриття провадження

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з вказаним вище адміністративним позовом.

В обґрунтування позову вказувала, що 20.03.2024 інспектором Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Левченком О. Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 115616 від 20.03.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. Разом з тим, вважає вказану постанову протиправною, незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства, з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що вона є інвалідом 2-ї групи (довічно) та того дня рухалася на автомобілі по вул. Шевченків шлях в м. Березань Київської області. Проїжджаючи повз будинок № 118, вона відчула різке погіршення стану здоров`я, біль у голові, запаморочення і хотіла зупинитись, проте оскільки всі місця були зайняті, змушена була зупинилась за 1 метр від пішохідного переходу, щоб випити ліки, діючи тим самим в стані крайньої необхідності. Після цього до неї під`їхав патрульний автомобіль та інспектор поліції ОСОБА_2 в грубій формі почав вимагати у неї посвідчення водія, поводив себе зухвало, діяв упереджено, не дослідив усіх обставин та виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності. Під час розгляду справи поліцейський допустив не здійснив підготовки до розгляду справи, не надав позивачу можливості реалізувати її право на отримання правової допомоги, відмовив у її клопотанні про перенесення розгляду справи, не ознайомив з доказами, а саму постанову було складено в патрульному автомобілі, чим було порушено її права. За таких обставин, просить суд скасувати вказану вище постанову серії ББА № 115616 від 20.03.2024 та закрити справу у зв`язку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 23.05.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 08.07.2024 заяву позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача в адміністративній справі задоволено, залучено Головне управління Національної поліції в Київській області до участі у справі в якості співвідповідача та розгляд адміністративної справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

31.07.2024 від представника відповідача ГУ НП в Київській області до суду надійшов відзив не позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечив у повному обсязі, вказавши, що позивачем до позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної постанови. Згідно з поясненнями інспектора ОСОБА_2 , 20.03.2024 під час несення служби було помічено автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований з порушенням ПДР, а саме здійснив зупинку на пішохідному переході, світлова аварійна сигналізація була вимкнена, водій транспортного засобу був відсутній. Через деякий час до автомобіля підійшла жінка та сіла в нього, до неї невідкладно підійшли працівники поліції та повідомили, що нею порушені вимоги ПДР України, після чого у встановленому законом порядку була винесена відповідна постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Дії інспектора Левченка О. Ю. були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а обставини, які б свідчили про незаконність винесеної постанови, відсутні. Водночас, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні є способом уникнення адміністративної відповідальності. За таких обставин, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.104-108).

11.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач з наведеними у відзиві доводами не погодилась та зазначила, що надала належні та достатні, на її переконання, докази на обґрунтування своїх вимог, зокрема, медичну довідку, яка підтверджує, що вона діяла в стані крайньої необхідності. Крім того, у відзиві не зазначено щодо порушень процедури розгляду справи, допущених поліцейським, чим були порушені її права. За таких обставин, просила суд задовольнити її позовні вимоги (а.с.126-131).

Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, 24.06.2024, 03.07.2024, 27.08.2024 та 09.09.2024 через канцелярію суд подала заяви, в яких просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.72,86,116-117,126).

Представники відповідачів Головного управління Національної поліції в Київській області та Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, 27.08.2024 представник Головного управління Національної поліції в Київській області подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за відсутності їхнього представника, проти позову заперечив, представник Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.68,76,83,93,100,114,123-124).

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних учасників на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 1,3 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України.

Відповідно до ч 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши адміністративний позов, матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.03.2024 інспектором Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Левченком О. Ю. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 115616 від 20.03.2024, згідно з якою 20.03.2024 о 15 год. 15 хв. в м. Березань, по вул. Шевченків шлях, 118, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку на пішохідному переході, чим порушила вимоги п. 15.9 «г» ПДР та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП (а.с.11,51).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП,та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 20.03.2024, остання, рухаючись по вул. Шевченків шлях, біля будинку № 118, зупинилась на узбіччі дороги, щоб дістати з сумки ліки, які їй потрібно вживати суворо за графіком, оскільки вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання і спеціально відведених місць для інвалідів поруч не було; відстань до пішохідного переходу була один метр (а.с.12,64).

В матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.01.2015 (№ НОМЕР_3 ), згідно з яким ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності як інваліду ІІ групи загального захворювання довічно (а.с.14,53).

Відповідно до пояснень інспектора ОСОБА_3 , 20.03.2024 під час несення служби було помічено автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований з порушенням ПДР, а саме здійснив зупинку на пішохідному переході, світлова аварійна сигналізація була вимкнена, водій транспортного засобу був відсутній. Через 10 хв. з банку до вказаного автомобіля підійшла жінка ( ОСОБА_1 ) та сіла в нього. Підійшовши до неї, він представився, попросив надати документи для перевірки та складання постанови за порушення ПДР та жінка пояснила, що зайшла в банк на 5 хв., щоб зробити банківські операції. Під час розгляду справи права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, останній були роз`яснені та вона надала письмові пояснення, після чого було винесено постанову серії ББА № 115616 від 20.03.2024 за ч. 1 ст.122 КУпАП (а.с.110-111).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правові засади організації та діяльності поліцейських, їх статус та порядок проходження служби визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Так, положеннями п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 (далі ПДР).

Згідно з приписами п.п. 1.3, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.п. 15.1, 15.2 ПДР встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Згідно з п. 15.9 «г» ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17, від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Отже, в даному випадку обов`язок доказування факту вчинення дій в стані крайньої необхідності покладається саме на позивача, яка на таку обставини посилаються як на підставу своїх вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи, факт керування позивачем транспортним засобом та зупинки з порушенням вимог п. 15.9 «г» ПДР за наведених у оскаржуваній постанові обставин позивач визнає та не оспорює, і у суду відсутні сумніви у їх достовірності чи добровільності їх визнання.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 78 КАС України, суд визнає такі обставини доведеними.

Водночас, в обґрунтування позову позивач вказувала, що діяла в стані крайньої необхідності через раптове погіршення здоров`я, що відповідно до ст. 17 КУпАП звільняє її від адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 463/1712/17, від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17, висновки якого щодо застосування норм права суд враховує відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст.ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами та іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження раптового погіршення стану її здоров`я, яке б свідчило про вчинення нею дій у стані крайньої необхідності, зокрема, фіскальних чеків щодо придбання лікарських засобів безпосередньо після події, необхідних для стабілізації стану, будь-яких рецептів чи медичних рекомендацій щодо прийому таких ліків тощо.

З матеріалів справи також вбачається, що на місце зупинки позивачем швидка допомога не викликалась.

З наданої суду довідки КНП «Березанської міської лікарні Березанської міської ради» від 20.03.2024 вбачається, що за медичною допомогою в Березанську міську лікарню ОСОБА_1 звернулась лише о 18 год. 35 хв. 20.03.2024, тобто через понад як 3 години після події, що не може свідчити про стан крайньої необхідності (а.с.13).

Отже, відомості у вказаній медичній довідці не підтверджують доводи позивача про раптове погіршення стану її здоров`я та не доводять того факту, що на момент здійснення позивачем зупинки на пішохідному переході остання діяла в умовах крайньої необхідності.

При цьому суд враховує, що позивач є інвалідом ІІ групи та як зазначено нею самою у її письмових поясненнях, має приймати ліки за суворим графіком.

Вказане свідчить про те, що позивач, навпаки, повинна була усвідомлювати та могла передбачити можливість погіршення самопочуття у зв`язку з наявними хворобами та завчасно спланувати свої дії так, щоб не наражати інших учасників на небезпеку, що відповідає вимогам п. 2.9 «б» ПДР, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані.

Окрім того, суд зауважує, що позивач у своїх первісних письмових поясненнях, складених нею на місці події, зазначила лише про відсутність поруч відведених місць для інвалідів, уточнивши при цьому, що поряд знаходиться банк і т.д.

Разом з тим, як уже було зазначено вище, чинні положення пунктів 15.1, 15.2 ПДР дозволяють зупинку і стоянку транспортних засобів не лише у спеціально відведених для цього місцях, а й на узбіччі, а за їхньої відсутності або коли зупинка чи стоянка там неможливі - також біля правого краю проїзної частини.

Вказані вище письмові пояснення позивача не містять жодних посилань щодо неможливості зупинитись з дотриманням встановлених правил, окрім як на місці для інвалідів.

За встановлених судом обставин справи, дії позивача не є такими, що вчинені у стані крайньої необхідності, тому підстави для застосування ст.ст. 17-18 КУпАП відсутні.

Доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, якими вона обґрунтовує свої вимоги, самі по собі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, та матеріали справи не містять жодних доказів на їх підтвердження.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, від 22.05.2022 в справі № 825/2328/16, від 28.09.2022 у справі № 160/2552/21, висновки якого щодо застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, з досліджених обставин справи та наданих суду доказів встановлено, що поліцейський, виявивши в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, діяв у межах наданих йому повноважень щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та у спосіб, що передбачений законодавством.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови серії ББА № 115616 від 20.03.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, винесеної інспектором Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Левченком О. Ю., відсутні.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судом не вирішуються у зв`язку із відсутністю підстав для скасування спірної постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 71-72, 77, 243, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 18, 122, 222, 245, 280 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Березань) Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 115616 від 20.03.2024 та закриття провадження відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. О. Капшученко