Справа № 160/11261/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 квітня 2024 року щодо нарахування та виплати пенсії по інвалідності II групи (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ОСОБА_1 , з врахуванням максимального розміру пенсії, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 квітня 2024 року та в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію по інвалідності II групи (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ОСОБА_1 без врахування максимального розміру пенсії, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, ОСОБА_1 , згідно вимог, передбачених ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 листопада 2023 року здійснити перерахунок та в подальшому нараховувати та виплачувати щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, ОСОБА_1 згідно вимог, передбачених ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначену відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), при цьому, з урахуванням приписів ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VІ (далі Закон №3668-VІ) та першого речення частини 3 статті 67 Закону №796-ХІІ, розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, проте, рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(ІІ)/2024 визнано неконституційними положення ст.2 Закону №3668-VІ в частині, що поширюють свою дію на Закон №796-ХІІ та припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-ХІІ, у зв`язку із чим ці норми втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 20.03.2024р., відтак відповідач безпідставно обмежив пенсію позивача максимальним розміром з 20.03.2024р. Крім цього, відповідач в порушення вимог ст.50 Закону №796-ХІІ не нараховує та не виплачує позивачеві щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Копія позовної заяви з додатками до неї та копія ухвали суду від 06.05.2024 року скеровані за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача та доставлені до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 30.04.2024 року о 17:05год. та 08.05.2024 року о 01:59год., відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, наявними в матеріалах справи, однак, станом на 05.06.2024р. відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (1 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 29.10.2020р.
З 1991 року позивачеві призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група) у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка обчислена у розмірі відповідно до ст.54 Закону №796-ХІІ.
З 01.10.2014р. позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначену та обчислену відповідно до ст.54 Закону №796-ХІІ.
20.03.2024 року Конституційним Судом України прийнято рішення №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами.
11.04.2024р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), просив з 01 квітня 2024 року та в подальшому нараховувати та виплачувати йому пенсію по інвалідності II групи (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) без обмеження максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром, а також щодо бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону №796-ХІІ, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011р. (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011р.
За змістом приписів статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України: "Про державну службу"; "Про прокуратуру"; "Про статус народного депутата України"; "Про Національний банк України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про дипломатичну службу"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про судову експертизу"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів"; "Про наукову і науково-технічну діяльність"; "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; "Про пенсійне забезпечення"; "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Підпунктом 6 пункту 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI внесено зміни, зокрема, до статті 67 Закону №796-XII, а саме: частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VІ, зокрема, Закону №796-ХІІ, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Разом з тим, 20.03.2024р. Конституційним Судом України ухвалено рішення №2-р(II)/2024 у справі №3-123/2023(229/23), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У рішенні від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 Конституційний Суд України дійшов висновку, що запроваджене обмеження максимального розміру пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призвело до порушення сутності конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб, що є порушенням зобов`язань держави, які випливають зі змісту статей 3, 16, 50 Конституції України в їх взаємозв`язку.
Наведене свідчить про те, що приписи статті 2 Закону №3668-VI, першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII, що обмежують максимальний розмір пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідають статтям 1, 3, 16, частині третій статті 22, частині першій статті 50 Конституції України.
Як вказано вище, згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024 означені приписи Закону №3668-VI та Закону №796-XII втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.
Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї норми Конституції України, сформована, зокрема, у постановах від 09 листопада 2018 року у справі №747/1151/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі №537/2348/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №826/7385/16, від 22 січня 2019 року у справі №826/562/16, від 25 квітня 2019 року у справі №826/3169/16, від 31 липня 2019 року у справі №826/3432/16, від 30 березня 2021 року у справі №620/614/20, від 25 листопада 2021 року у справі №200/941/20-а та від 27 вересня 2023 року у справі №260/1656/22, та полягає в тому, що правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності певної норми Закону, у розглядуваному випадку приписів статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто у цьому випадку після ухвалення рішення від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, а саме: з 21 березня 2024 року.
Аналогічні за змістом положення щодо строку втрати чинності актом (його окремими положеннями) містяться у частині першій статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII.
Таким чином, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, з 21 березня 2024 року правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що, починаючи саме з 21.03.2024р. (а не з 01.04.2024р., як помилково зазначив позивач) дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними, а, відтак, позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з урахуванням зміни дати, з якої така пенсія підлягає нарахуванню та виплаті без обмеження максимальним розміром.
Щодо доводів відповідача, викладених у листі, наданому на звернення позивача про перерахунок пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(II)/2024, відносно того, що станом на 01.03.2024р. розмір пенсії позивача було обчислено правильно та з урахуванням чинного на той час правового регулювання, суд зазначає, що, як свідчать матеріали справи, спірним у цій справі є правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві пенсії із застосуванням обмеження максимальним розміром після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення, а не з 01.03.2024р., отже, нездійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, починаючи з 21.03.2024р., жодним чином не може позбавляти особу права на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, з огляду на рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024.
Разом з цим, з метою відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 21 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.
Щодо частини позовних вимог відносно визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону №796-ХІІ, а також щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві таку щомісячну додаткову пенсію з 01 листопада 2023 року, суд зазначає наступне.
Так, згідно зі ст.50 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1 п.13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 (далі Порядок №1210), щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (1 категорія) та є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку із чим позивач має право на нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону №796-ХІІ та п.п.1 п.13 Порядку №1210.
Отже, з наведеного відповідачем розрахунку пенсії позивача судом встановлено, що відповідачем в порушення приписів ст.50 Закону №796-ХІІ та п.п.1 п.13 Порядку №1210 позивачеві не нараховується та не виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю.
За наведених обставин, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої ст.50 Закону №796-ХІІ, та, з метою відновлення порушеного вищевказаною протиправною бездіяльністю відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01 листопада 2023 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та, відповідно, задовольнити позовні вимоги в цій частині.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, не надав суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його дії, що оскаржуються, та не довів правомірність і обґрунтованість своїх дій. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.
Враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п. п. 9, 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 21 березня 2024 року пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова