Справа № 420/7700/24
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/7700/24

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання повторно розглянути скаргу щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, отриманого під час захисту Батьківщини,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволена частково.

Стягнуто з Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду, Центральна Військово-лікарська комісія Збройних Сил України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, Центральна Військово-лікарська комісія Збройних Сил України зазначає, що розмір гонорару адвоката, з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом, є завищеним. Зазначена справа є справою незначної складності, не потребувала затрат значного часу та не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, а тому при визначенні сум відшкодування суд мав би виходити з критеріїв розумності та реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності).

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу не з`ясував наявність від іншої сторони клопотання про зменшення судових витрат, оскільки таке відсутнє.

Також, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 23 січня 2020 року у справі №300/941/19 та від 13 січня 2018 року у справі №816/2096/17.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вірно вказано судом першої інстанції, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У постановах Верховного Суду від 28.04.2023 по справі №640/8003/20, від 25.05.2023 по справі №440/7120/20, від 20.06.2023 по справі №280/5922/21 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 по справі №560/3073/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правової допомоги №04-07/23 від 10.07.2023 (а.с. 75-77).

- додаткова угода №2 від 21.01.2024 до договору №04-07/23 від 10.07.2023 (а.с. 70-71).

- акт №2 виконаних робіт від 24.05.2023 (а.с. 73-74), з якого вбачається, що адвокатом Кобильником Д.О. надано ОСОБА_1 такі послуги на суму 20000 грн., а саме:

1) вивчення документів, наданих Адвокату Клієнтом та отриманих у відповідь на адвокатський запит - 1 година роботи, що становить 2500 грн.;

2) підготовка позовної заяви (формування правової позиції по справі, безпосереднє складання тексту, роздруківка та копіювання, формування додатків) та подання її до Одеського окружного адміністративного суду 5 годин роботи, що становить 12500 грн.;

3) підготовка відповіді на відзив (аналіз відзиву, безпосереднє складання тексту, підготовка додатків до нього) та направлення її відповідачу та до суду - 2 години роботи, що становить 5000 грн.;

Всього адвокатом на час складання акту приймання передачі надано послуг загальну суму - 20000 (двадцять тисяч) гривень (8 годин).

Згідно п. 4.2 договору про надання правової допомоги, гонорар адвоката сплачується погодинно у розмірі 2500 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за умови недотримання заявником вимог частини 5 ст. 134 КАС України, але за клопотанням іншої сторони про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Апеляційний суд зауважує, що, відповідач не скористався своїм правом подання до суду першої інстанції заперечень на клопотання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було заявлено клопотання про відмову у задоволенні заяви або зменшення витрат на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта ОСОБА_1 стосовно того, що суд першої інстанції при вирішенні питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не з`ясував наявність від іншої сторони клопотання про зменшення судових витрат, оскільки таке відсутнє.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не заявив клопотання в суді першої інстанції про зменшення витрат або про відмову у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення, а в апеляційній скарзі не надано жодних доказів та не наведено обставин, які б спростовували неспівмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, які суд не має права встановлювати самостійно і не ставить під сумнів заявлений до стягнення розмір витрат позивача на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що понесені позивачем витрати на отримання професійної правничої допомоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому такі витрати мають бути відшкодовані в повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 10.06.2022 року у справі 520/2325/21, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дослідивши обставини та матеріали справи, аргументи апелянтів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення без дотримання норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 132, 134, 242, 257, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 420/7700/24 скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України ().

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10.09.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький