Справа № 300/5010/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" вересня 2024 р. справа № 300/5010/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Гомельчука С.В.,
при секретарі Космірак Н.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Голинської Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач або ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач або ГУ ДПС), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №005800/0706 від 01.03.2024 року та №005801/0706 від 01.03.2024 року.
Податкові повідомлення-рішення № 005800/0706 від 01.03.2024; № 005801/0706 від 01.03.2024 позивач вважає протиправними та такими, що слід скасувати.
Вказує, що відповідальність за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена п. 1 ст. 17 цього ж Закону, а саме: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих і порушеннями, встановленими ним пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Наголошує, що ним не здійснено реалізації товарів за адресою: АДРЕСА_1 . В Акті перевірки йде посилання на придбання адаптера живлення 04.02.2024 у ОСОБА_3 під час проведення контрольної розрахункової операції і нібито підтвердженням цього є видаткова накладна. Цим підтверджено, що позивач реалізації товарів не здійснював. ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем і відповідати за свої дії має самостійно. В Акті перевірки не зазначено якими документами оформлено контрольну розрахункову операцію до проведення фактичної перевірки, яка саме посадова особа здійснила контрольну розрахункову операцію, коли, де отримано грошові кошти для здійснення контрольної розрахункової операції, та якими документами це підтверджується, тому посилання на нібито здійснену контрольну розрахункову операцію є безпідставною, а враховуючи, що процедура її оформлення не передбачена Податковим кодексом України, будь-яке трактування чи оформлення з цього приводу документів, є незаконним. Крім запису в Акті перевірки контрольна розрахункова операція нічим не підтверджується. Інформації, яка б вказувала на видачу посадовим особам, які в межах проведення фактичної перевірки позивача здійснили контрольну розрахункову операцію, грошових коштів (готівки) з каси за рахунок відповідних бюджетних асигнувань контролюючого органу, немає. Таким чином, якщо мала місце контрольна розрахункова операція, вказані грошові кошти фактично мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів ДПС України та не у зв`язку з виконанням функцій держави, тому, якщо це мало місце, проведена не у порядку та у спосіб, встановлені нормами чинного законодавства України. Згідно положень ст. 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади" органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Під час нібито фактичної перевірки позивача здійснювалося використання технічних засобів, при цьому не вказано характеристик такого засобу (модель, номер, інвентарний номер тощо), не вказано кому належить вказаний технічних засіб, не вказано приналежність технічного засобу до податкового органу. Якщо технічний засіб не придбавався, не перебував на балансі контролюючого органу, то співробітники податкового органу здійснювали використання технічного засобу не для виконання функцій державного органу, а у власних цілях, що не може бути використано для висновків про порушення законодавства платником податків.
Також зазначає, що відповідальність за порушення п. 12 ст. 3 вказаного Закону передбачена ст. 20 цього ж Закону, а саме: до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджую! ь облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів і а виробів медичного призначення, ювелірних за побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення га напівдорогоцінного каміння).
Згідно Акту перевірки відповідачем зроблено опис товарів, що знаходиться в реалізації магазину за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму реалізації 995 473,00 грн (опис додається до акту), на які на запит про надання документів від 04.02.2024 СГ не надав документи, що посвідчують облік та походження товарів, також не надано форму обліку товарних запасів для ФОП. Вказані дії зроблені в присутності та за участі фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . Позивач запиту про надання документів не отримував. Підтвердження надання позивачу запиту немає. На момент перевірки позивача не було за адресою: АДРЕСА_1 , про що також зазначено в Акті перевірки. Документів позивача та товарно-матеріальних цінностей позивача за вказаною адресою на момент перевірки не було. Відповідач на свій розсуд зробив висновки про відсутність документів на товар, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснив опис товару, який позивачу не належав.
Окрім цього, позивач стверджує, що фактична перевірка розпочата без позивача, без пред`явлення направлень на перевірку, без надання копії акту наказу на фактичну перевірку, без пред`явлення службових посвідчень співробітниками контролюючого органу, що свідчить про її незаконність. Позивач фізично не міг надати документи, оскільки його під час перевірки не було, а запитів на надання документів позивачу не надано. На момент перевірки позивача не було за адресою: АДРЕСА_1 , про то також зазначено в Акті перевірки. Документів позивача за вказаною адресою на момент перевірки не могло бути за його відсутності. Виконати вимоги п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України Позивач не міг, оскільки про фактичну перевірку не знав, а вона тривала 04.02.2024 з 13:30 до 15:30, що об`єктивно не дало можливості їх надати та і не зрозуміло, які документи необхідні були контролюючому органу. Запитів щодо надання документів позивач не отримував, при цьому посадові особи контролюючого органу, згідно Акту перевірки, нібито надали запит про надання документів, кому і на якій підставі не вказано. Співробітники контролюючого органу проігнорували н. 85.4. ст. 85 Податкового кодексу України.
Також позивач наголошує на тому, що наказ № 627-п від 01.02.2024 про проведення перевірки складений з порушення Податкового кодексу України, зокрема:
- у наказі відсутні найменування та реквізити суб`єкта: прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, який перевіряється, адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевіритися. При цьому наказ містить посилання на додатки 1- 120;
- у п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України відсутня така підстава для проведення фактичної перевірки, як довідна записка управління фактичних перевірок 01.02.2024 № 203/26-15-07-07-00-12. Таким чином, підстави для проведення перевірки відсутні. В наказі не передбачено проведення посадовими особами контролюючого органу контрольної розрахункової операції відповідно до вимог п. 20.1.11 ст. 20 та п. 80.4 ст. 80 ПК України.
За таких обставин, позивач вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № 005800/0706 від 01.03.2024 року та №005801/0706 від 01.03.2024 року.
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, згідно якого позов не визнає та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.
Так, представник відповідача щодо порядку проведення перевірки зазначає, що призначаючи фактичну перевірку, достатньо покликатися в наказі на відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України без розкриття його змісту, яким охоплюється предмет перевірки, але за умови, що цей підпункт містить лише одну фактичну підставу. Об`єктивну наявність або відсутність у контрольного органу підстав (обставин), визначених в підпунктах пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як умови призначення фактичної перевірки, перевіряє суд. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, який містить покликання на порядковий номер підпункту пунку статті Податкового кодексу України, як підстави для проведення перевірки, але не відображає конкретні обставини, які в цих підпунктах розкриваються та мають об`єктивно існувати. Даний висновок викладений у постанові Верховного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23.
В контексті організації та проведення перевірки без участі особисто позивача як суб`єкта, який фактично здійснює господарську діяльність, то представник відповідача вказує, що згідно положеннями Податкового кодексу України фактичні перевірки проводяться за участю особи, яка на правомірних підставах присутня в об`єкті перевірки і проводить розрахункові операції.
Відтак, на думку представника відповідача, порушень положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено.
Перевіркою встановлено, що при придбанні адаптеру живлення «Apple» вартістю 599,00 гри. розрахункова операція не проведена через зареєстрований належним чином програмний реєстратор розрахункових операцій ( далі - ПРРО), розрахунковий документ встановленої форми та змісту не надано, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-BР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».
Також перевіркою встановлено не ведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем реалізації, а саме відсутні накладні, чи інші документи, що підтверджують походження товару, згідно опису товару, що знаходився в реалізації в магазині на загальну суму 995 473,00 грн. чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закоту України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Пре застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».
Крім того, особа, що здійснювала розрахункову операцію (прим. - ОСОБА_3 ), відмовилась від отримання письмового запиту від 04.02.2024р. про надання документів. Також зазначена особа відмовилась від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту перевірки, про що контролюючим органом складено відповідний акт.
За результатами розгляду матеріалів акту перевірки Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області (за основним місцем обліку позивача) прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.
Представник відповідача наголошує, що доводи позивача по суті встановлених порушень зводяться до тверджень, що товар, який продала ОСОБА_3 , а саме адаптер живлення «Apple», позивачу не належав, а ймовірно був власністю ОСОБА_3 , як фізичної особи-підприємця. Проте, зауважує, що позивач ані під час проведення перевірки, ані до суду не надає доказів того, що ФОП ОСОБА_3 орендувала частину відповідного приміщення, де здійснює діяльність позивач, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Позаяк, ФОП ОСОБА_2 орендує відділ магазину за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується скріншотом з бази даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області («Податковий блок»), та не заперечується позивачем по справі.
Таким чином, ГУ ДПС в Івано-Франківській області наполягає на правильності власної позиції та на необґрунтованості та невмотивованості позиції позивача, адже позивачем жодним доказом не спростовано протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито 20.08.2024. призначено розгляд справи по суті на 03.09.2024. В указаний день представники сторін у судове засідання з`явилися, наполягали на своїх правових позиціях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, пункту 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС в м. Києві видано наказ від 01.02.2024 № 627-п «Про проведення фактичних перевірок» та додаток №50 до наказу від 01.02.2024 № 627-п, яким призначено проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , з питань контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, реалізації підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін, та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
На підставі наказу від 01.02.2024 № 627-п «Про проведення фактичних перевірок» Головним управлінням ДПС в м. Києві видано направлення на перевірку від 02.02.2024 року.
Як визначено в акті перевірки перевірка проведена в присутності касира ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 від підпису у направленнях на перевірку відмовилася, про що складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 04.02.2024 №689/26-15-07-07-00-17. Також, ОСОБА_3 відмовилася від писання та отримання примірника акту проведення перевірки, про що зазначено в акті перевірки та додатково складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту фактичної перевірки від 04.02.2024 №690/26-15-07-07-00-17.
- пункту 1, пункту 2, пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР;
- статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями)
- частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (із змінами та доповненнями).
- форми «С» від 01.03.2024 року №005800/6706, згідно з яким за порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», наказу Міністерства фінансів України від 03.06.2021 №496 «Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку», до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 996072,06 грн;
- форми «ПС» від 01.03.2024 року №005801/6706, згідно з яким за порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн.
Предметом цього позову є вищевказані податкові-повідомлення рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №005800/0706 від 01.03.2024 та №005801/0706 від 01.03.2024.
Для зручності та зрозумілості, оцінка на предмет правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень буде проводитись, виходячи із обґрунтування яке міститься у поданих позивачем заявах по суті справи.
Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 відступаючи від позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 року, прийшла до наступного висновку: «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права; неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки; при цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Тобто, судом може бути надана оцінка зазначеним позивачем порушенням відповідачем положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, зокрема відсутності підстав для її проведення, і якщо такі вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, то прийняті за результатами перевірки рішення можуть бути визнані протиправними.
А тому, на переконання суду, визнання протиправними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень через призму порушень законодавства в частині проведення фактичної перевірки, знімає потребу перевіряти інші доводи щодо протиправності таких податкових повідомлень-рішень.
Якщо ж суд не виявить порушень відповідачем положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, то в такому випадку належить встановити, чи мали місце допущені суб`єктом господарювання порушення чинного законодавства, які зафіксовані в акті перевірки.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Статтею 16 ПК України визначені обов`язки платника податку, серед яких сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
У пункті 75.1 статті 75 ПК України передбачено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених в підпунктах 80.2.1-80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7).
Із змісту наведених норм права слідує, що пункт 80.2 статті 80 ПК України виокремлює різні підстави для проведення контролюючим органом фактичної перевірки суб`єкта господарювання. Підставою для проведення фактичної перевірки, зокрема, згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугує наявність та/або отримання від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації про можливі порушення платником податків законодавства; згідно з підпунктом 80.2.5 наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про можливі порушення платником податків законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду, а тому у цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 та не вбачає підстав для відступлення від неї.
Так, Верховний Суд сформулював такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Застосовуючи такі висновки до спірних у цій справі правовідносин, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, звертає увагу на те, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято спірний наказ, стала підготовлена доповідна записка управління фактичних перевірок 01.02.2024 № 203/26-15-07-07-00-12, про що зазначено у наказі від 01.02.2024 № 627-п «Про проведення фактичних перевірок».
Тобто, зі змісту цього наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. У зазначеному наказі фактичну підставу деталізовано шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, тобто має місце конкретизація фактичної підстави. Обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, а тому підстави для його скасування через неналежне оформлення відсутні.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність у контролюючого органу за підстав підпункту 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України призначати та проводити фактичну перевірку суб`єктів господарювання.
Також, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що в контексті організації та проведення перевірки без участі особисто фізичної особи-підприємця, як суб`єкта, який фактично здійснює господарську діяльність, то згідно з положеннями ПК України фактичні перевірки проводяться за участю особи, яка на правомірних підставах присутня в об`єкті перевірки і проводить розрахункові операції.
Поряд з цим, визначальним у цій справі є встановити те, чи дійсно ФОП ОСОБА_2 на час проведення фактичної перевірки здійснював підприємницьку діяльність в об`єкті перевірки, що визначена додатком №50 до наказу від 01.02.2024 № 627-п, а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як стверджує позивач в обґрунтування своїх позовних вимог на момент перевірки позивача не було за вказаною адресою, про що також зазначено в акті перевірки; документів позивача та товарно-матеріальних цінностей позивача за цією адресою на момент перевірки не було; відповідач на свій розсуд зробив висновки про відсутність документів на товар та здійснив опис товару, який позивачу не належав.
Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач підтверджує той факт, що він пробував розпочати підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому за вказаною адресою є декілька торгових місць, одне з яких він орендував. Крім нього за вказаною адресою були і інші суб`єкти господарської діяльності. Місце розміщення його торгового місця вказував адміністратор.
У контексті визначення дійсності здійснення ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності в об`єкті перевірки, то суд зазначає, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних податкових органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі Порядок №1588).
Суб`єкт господарювання власник нерухомого майна у разі надання в оренду частини приміщень (окремих кімнат, офісів, квадратних метрів) повинен подати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП.
У разі надання в оренду об`єкта нерухомого майна або його частини повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП подається до податкових органів як власником нерухомого майна орендодавцем, так і орендарем у порядку та строки, визначені пп. 8.3-8.5 розд. VIII Порядку №1588.
У графі 9 «Стан об`єкта оподаткування» повідомлення за ф. №20-ОПП суб`єкт господарювання (орендодавець) зазначає стан «здається в оренду», суб`єкт господарювання (орендар) «орендується».
У разі відсутності найменування таких об`єктів оподаткування, у повідомленні за ф. №20-ОПП орендодавцем (орендарем) зазначається інвентарний номер об`єкта оподаткування, вказаний у договорі оренди.
Під час надання повідомлень за ф. №20-ОПП застосовується принцип укрупнення інформації (наприклад, якщо подається інформація про об`єкти оподаткування офіс, склад, склад-магазин, розташовані в одному офісному центрі за одною адресою, достатньо надати інформацію за одним із типів об`єктів оподаткування, зазначивши у найменуванні: офіс, склад, склад-магазин).
Принцип укрупнення інформації не застосовується під час надання інформації про об`єкти рухомого та нерухомого майна, які підлягають реєстрації у відповідному державному органі з отриманням відповідного реєстраційного номера (наприклад, у повідомленні за ф. №20-ОПП надається інформація і про земельну ділянку, і про об`єкт нежитлової нерухомості, що розташований на такій земельній ділянці).
Платники податків, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнання електронних документів, можуть подати повідомлення за формою №20-ОПП засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг.
Суд встановлено, що представником відповідача до відзиву додано скріншот з бази даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області («Податковий блок») про те, що ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди відділу магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, контролюючим органом під час перевірки не визначено та відповідно не зафіксовано у акті того, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є місцем де ФОП ОСОБА_2 здійснює свою підприємницьку діяльність.
Натомість, відомості наданих самим же відповідачем даних з системи «Податковий блок» свідчать про те, що ФОП ОСОБА_2 орендує саме відділ магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд також наголошує, що контролюючим органом не надано суду жодних доказів, що позивачем, як орендарем відділу магазину за адресою АДРЕСА_1 , або ж орендодавцем цього відділу магазину, подавалися повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП.
Договір оренди відділу магазину за адресою: АДРЕСА_1 надає позивачу лише право на здійснення підприємницької діяльності, однак не підтверджує факту дійсного її здійснення на вказаному об`єкті.
Також, з обставин справи судом встановлено, що в акті перевірки визначено, що перевірка проведена в присутності касира ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 від підпису у направленнях на перевірку відмовилася, про що складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 04.02.2024 №689/26-15-07-07-00-17. Також, ОСОБА_3 відмовилася від писання та отримання примірника акту проведення перевірки відмовилася, про що зазначено в акті перевірки та додатково складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту фактичної перевірки від 04.02.2024 №690/26-15-07-07-00-17.
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що контролюючим органом під час перевірки не встановлено факту, що ОСОБА_3 є найманим працівником ФОП ОСОБА_2 та працює на посаді касира в місці здійснення ним підприємницької діяльності. Натомість, згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 28.07.2023 з основним видом діяльності, аналогічним основному виду діяльності ФОП ОСОБА_2 , а саме: 4741. Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах.
Суд зазначає, що одним із спеціальних принципів фінансової відповідальності за порушення податкового законодавства є принцип відповідальності за «вину».
Так, пунктом 109.1. статті 109 ПК України (в редакції Закону № 466-ІХ від 16.01.2020) визначено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
При цьому, згідно пункту 109.1. статті 109 ПК України лише порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У цій справі, контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень, не доведено того, що зафіксовані в акті перевірки порушення були вчинені ФОП ОСОБА_2 за місцем здійснення та під час здійснення ним підприємницької діяльності. Відтак, акт перевірки, як джерело доказової інформації, у даному випадку не може бути покладений в основу накладення на позивача штрафних (фінансових) санкції (штрафу) згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Вказане свідчить про безпідставність висновків перевірки, що зафіксовані в акті перевірки, в частині порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).
Відтак, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.03.2024 року №005800/6706 та від 01.03.2024 року №005801/6706 є протиправними, а тому такими, які слід скасувати.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як було судом зазначено раніше, згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог в частині протиправності податкових повідомлень-рішень від 01.03.2024 року №005800/6706 та від 01.03.2024 року №005801/6706. У свою чергу відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не доведено правомірності таких податкових повідомлень-рішень.
За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 грн, що підтверджується квитанцією №22 від 19.06.2024 року.
У зв`язку із тим, що цей позов задоволено повністю, суд зазначає, що на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) у сумі 6056,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.03.2024:
-форми «С» №005800/0706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 996072,00 грн;
-форми «ПС» №005801/0706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2024.

Суддя Гомельчук С.В.