Справа № 160/15319/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про проведення службового розслідування щодо обставин отриманих ним травм від 05.05.2023 року, 17.06.2023 року, що підтверджується формою - 100;
- зобов`язати відповідача провести службове розслідування щодо обставин отриманих ним травм від 05.05.2023 року, 17.06.2023 року, що підтверджується формою - 100.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . 01.04.2024 року до командира ВЧ НОМЕР_1 ним було подано рапорт про проведення службового розслідування щодо обставин отримання травм від 05.05.2023 р. та 17.06.2023 р., що підтверджується формою-100, надання відомостей про розмір грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові витрати грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) нараховані та виплачені за період з січня 2023 р. по теперішній час включно, надання довідки про безпосередню участь із забезпечення оборони, форма якої затверджена додатком № 6 до постанови КМУ № 413, в якій зазначено період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Позивач зауважує, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 23.06.2023 р. №777/123 йому встановлено діагноз: вибухова травма (17.06.2023 р.), акубаротравма з перфорацією барабанної перетинки зліва. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку, гострий період, з цефалгічним та церебрастенічним синдромом. Вищевказаний рапорт направлено засобами поштового зв`язку 01.04.2024 р. Однак, відповідь за результатами його звернення позивачем отримано не було, а тому він змушений був звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.05.2023 р. №459 було призначено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання позивачем поранення 04.05.2023 р. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.06.2023 р. №13-ОД було завершено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання позивачем поранення 04.05.2023 р. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.06.2023 р. №580 було призначено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання позивачем поранення 17.06.2023 р. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.09.2023 р. №163-ОД було завершено службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання позивачем поранення 17.06.2023 р. Водночас до дати звернення до суду, позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про надання відомостей про грошове забезпечення та проведення службових розслідувань, стосовно отриманих поранень. В свою чергу, після отримання позову відповідачем перевірено журнал реєстрації вхідної кореспонденції, але інформації про звернення позивача з відповідними вимогами також не знайдено. Крім того, копія рапорту від 01.04.2024 року, доданого до матеріалів справи не містить доказів отримання та його реєстрації, а саме: мастиковий штамп для реєстрації вхідних документів, як це вимагає Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, затверджена Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 р. № 40.
При цьому, позивачем направлено рапорт 01.04.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 . На дату подачі рапорту та по 24.05.2024 р. відповідач знаходився в зоні ведення бойових дій та фактично не мав можливості в отриманні будь-яких документів за вказаною позивачем адресою, що підтверджується витягом з журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_1 . 07.03.2024 р. позивач самовільно залишив військову частину, та й досі перебуває у невідомому місці. За фактом самовільного залишення останнім місця служби та тимчасового місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 з 07.03.2024 р. відповідачем призначено службове розслідування за наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.03.2024 р. №334/1. Після завершення службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини, до відповідного ТУ ДБР та спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, відповідачем буде скероване повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України Самовільне залишення військової частини або місця служби. За таких обставин, на думку відповідача, наразі відсутній предмет спору та позивачем завчасно подано позовну заяву, оскільки усі службові розслідування про вказаним пораненням були проведенні та знайшли своє відображення в наказах командира ВЧ НОМЕР_1 . Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 01.04.2024 року позивач засобами поштового зв`язку (кур`єрською службою доставки) направив командиру роти ВЧ НОМЕР_1 рапорт, в якому просив:
- провести службове розслідування щодо обставин отримання травм від 05.05.2023 р., 17.06.2023 р., що підтверджується формою-100;
- надати відомості про розмір його грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) нараховані та виплачені за період з січня 2023 року по теперішній час включно;
- надати довідку про безпосередню участь із забезпеченням оборони, форма якої затверджена новим додатком 6 до постанови КМУ №413, в якій зазначено період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресії російської федерації проти України.
Доказів отримання вказаного рапорту відповідачем матеріали справи не містять.
Проте, як зазначено у позовній заяві, на час подання позову до суду, позивач так і не отримав відповіді на поданий рапорт, що і стало підставою звернення до суду з цією позовною заявою.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до статей 18-19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.
Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 р. за № 124 (далі - Інструкція № 124), рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 р. за № 735 затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі - Інструкція №735).
Інструкція № 735 визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно до п.2 розділу 2 Інструкції № 735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону (п.6 гл.1 Інструкції № 735).
Приписами п.5 гл.3 Інструкції № 735 передбачено звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини (п.7 гл.3 Інструкції № 735).
Так, у спірному випадку, слід звернутися до вимог п.3.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, за змістом якого документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення.
Згідно із пп.3.11.1., 3.11.4. п.3.11. Інструкції № 124 контроль за виконанням документів здійснюється з метою забезпечення своєчасного та належного їх виконання та підвищення персональної відповідальності кожної посадової особи за доручену справу.
Строк виконання документа може встановлюватися в нормативно-правовому акті, розпорядчому документі або резолюції командування (керівництва). Строки виконання документів визначаються в календарних днях, починаючи з дати його реєстрації (підпису командування (керівництва).
Якщо останній день строку виконання документа припадає на неробочий день, то останнім днем строку виконання документа вважається перший день після неробочого дня.
Як передбачено пп.3.11.5. п.3.11. Інструкції № 124 строки можуть бути типовими або індивідуальними. Типові строки виконання документів установлюються законодавством. Строки виконання основних документів наведено в додатку 44 до цієї Інструкції. Індивідуальні строки встановлюються командуванням (керівництвом) військової частини (установи). Кінцевий строк виконання, як правило, зазначається в тексті документа або резолюції.
Документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ (пп.3.11.6. п.3.11. Інструкції № 124).
Як зазначено судом вище, 01.04.2024 р. позивач засобами поштового зв`язку направив командиру роти ВЧ НОМЕР_1 рапорт щодо проведення службового розслідування щодо обставин отримання травми від 05.05.2023 р., 17.06.2023 р.
На підтвердження доказів направлення вказаного рапорту на адресу відповідача, позивачем до матеріалів адміністративної справи надано роздруківку відправлення кур`єрської служби доставки, в якій зазначена наступна інформація:
«Відправник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 . Одержувач: ком. в/ч роти А7406, адреса: АДРЕСА_1 . Відправлення прийняте в доставку кур`єром 01.04.2024 р. 10:00; категорія доставки зазначена: економ, з повідомленням; послуги оплачується: відправником; опис вкладеного: рапорт з додатками на 4 арк.»
Суд зауважує, що опис вкладення не містить відомостей який саме рапорт було направлено позивачем та не підтверджує факт направлення або отримання відповідачем саме рапорту позивача від 01.04.2024 р.
Щодо наданої позивачем роздруківки відправлення, слід зазначити, що остання не містить номеру поштового відправлення, що унеможливлює ідентифікацію наданої послуги з відправлення рапорту відповідачу.
Також в матеріалах справи відсутні докази отримання вказаного рапорту відповідачем.
Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено, що рапорт від 01.04.2024 року надходив до ВЧ НОМЕР_1 та реєструвався у відповідних журналах реєстрації в групі персоналу військової частини НОМЕР_1 . При цьому, останній зауважив, що на дату подачі рапорту та по 24.05.2024 р. відповідач знаходився в зоні ведення бойових дій та фактично не мав можливості в отриманні будь-яких документів за вказаною позивачем адресою, що підтверджується витягом з журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_1 .
На підтвердження вищевказаного, відповідачем до відзиву додано витяг із журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_1 інв. №50Т, розпочатий 19.03.2024 р., в якому наявна інформація що в період з 19.03.2024 р. по 13.05.2024 р. ВЧ НОМЕР_1 відповідно до бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 стійко утримує визначені БРО, продовжує виконання бойових завдань.
Вказані обставини виключають факт бездіяльності відповідача щодо не розгляду позивача рапорту від 01.04.2024 року.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести службове розслідування щодо обставин отриманих позивачем травм від 05.05.2023 року, 17.06.2023 року, суд вказує на таке.
Процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту визначає Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 р. №332 (далі - Інструкція № 332).
Пунктом 2 розділу І Інструкції № 332 визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно із ч.4 ст.24 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно із п.3 розділу І Інструкції №332 ця Інструкція поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.
Відповідно до п.1 розділу ІІ Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Пунктами 2, 3 розділу ІІ Інструкції №332 визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:
терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я;
негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;
зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
Приписами п.5 розділу ІІ Інструкції №332 встановлено, що командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний:
негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1);
у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів;
залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія транспортного засобу будь-якого виду та форми власності, гостре професійне захворювання або отруєння тощо), - протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), а в передбачених законодавством випадках, - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері;
якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, - повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1;
протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця;
забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.
Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції 332 передбачено, що Комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення.
Відповідно до пункту 18 розділу ІІ Інструкції №332 за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.
Як вбачається із матеріалів справи, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.05.2023 р. №459 «Про призначення службового розслідування» на підставі довідки-доповіді оперативного чергового №333 від 05.05.2023 р., виявлено факт поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 04.05.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї ВЧ НОМЕР_1 , наказано:
- призначити службове розслідування щодо встановлення причин та обставин поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 04.05.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;
- проведення службового розслідування доручити лейтенанту ОСОБА_2 командиру 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;
- організувати проведення службового розслідування згідно із наказом Міністерства оборони України за №608 від 21.11.2017 р. (зі змінами) «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України»;
- акт та матеріали службового розслідування подати на розгляд до 05.06.2023 р.
Так, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.06.2023 р. №13-ОД наказано:
- службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 04.05.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , вважати завершеним;
- вважати молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , таким що 04.05.2023 р. отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму (МВТ), закриту черепно-мозкову травму (ЗСМТ), акубаротравму, на околицях села Времівка Волноваського району Донецької області під час мінометного обстрілу (120 мм) з боку противника та під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, а саме під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.06.2023 р. №580 «Про призначення службового розслідування» на підставі доповіді №369 від 17.06.2023 р., по факту поранення військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , наданої оперативним черговим ВЧ НОМЕР_1 , виявлено факт поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 17.06.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї ВЧ НОМЕР_1 , наказано:
- призначити службове розслідування щодо встановлення причин та обставин поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 17.06.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;
- проведення службового розслідування доручити головному сержанту ОСОБА_3 мінометної батареї ВЧ НОМЕР_1 ;
- організувати проведення службового розслідування згідно із наказом Міністерства оборони України за №608 від 21.11.2017 р. (зі змінами) «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України»;
- акт та матеріали службового розслідування подати на розгляд до 17.07.2023 р.;
- контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира ВЧ НОМЕР_1 .
Так, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.09.2023 р. №163-ОД наказано:
- службове розслідування щодо встановлення причин та обставин отримання поранення під час виконання бойового завдання за призначенням 17.06.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , вважати завершеним;
- вважати молодшого сержанта ОСОБА_1 головного сержанта-командира міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , таким що 17.06.2023 р. отримав поранення, а саме: вибухова травма (ВТ), акубаротравму, в районні села Макарівка Волноваського району Донецької області під час артилерійського обстрілу (152 мм) з боку противника та під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, а саме під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області.
За таких обставин, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести службове розслідування щодо обставин отриманих позивачем травм від 05.05.2023 року, 17.06.2023 року не підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено протилежне, а саме: факт проведення службових розслідувань.
Крім того, заявлені в цій частині позовні вимоги є похідними, а судом в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача було відмовлено.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Абзацами першим та другим частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з викладених вище підстав.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні ді.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма