Справа № 460/8917/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
06 вересня 2024 року м. Рівне №460/8917/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., за участю секретаря судового засідання Дацюк В.М. та представників сторін, які беруть участь у справі: представника позивача Дудки І.О., представника відповідача Гуменюка А.А., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу №460/8917/24 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанови,
На розгляді у Рівненському окружному адміністративному суді (далі - суд) перебуває адміністративні справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови.
У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014 та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014.
Ухвалою від 27.08.2024 суд поновив позивачу строк на оскарження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.12.2014 №45623813, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами загального позовного провадження з особливостями, що передбачені статтями 268, 269, 271, 272, 287 параграфу 2 глави 11 КАС України, судове засідання у справі призначив на 05.09.2024, в судове засідання викликав учасників справи та їх уповноважених представників, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і витребував у відповідача матеріали виконавчого провадження №45623813.
На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач 02.09.2024 подав до суду витребувані матеріали виконавчого провадження №45623813, а 05.09.2024 відповідач подав до суду клопотання, в якому просив суд закрити провадження у справі №460/8216/24 у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
В судовому засіданні 05.09.2024 з участю уповноважених представників сторін суд оголосив перерву до 10:00 год 06.09.2024.
В судовому засіданні 06.09.2024 з участю уповноважених представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, з`ясувавши позицію уповноважених представників сторін щодо вказаного клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд дійшов до висновку про те, що вказане клопотання відповідача не підлягає задоволенню, а тому суд 06.09.2024 постановив відповідну ухвалу про відмову у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.
Водночас, за результатами судового засідання 06.09.2024 при вирішенні в нарадчій кімнаті вказаного клопотання відповідача про закриття провадження у справі суд дійшов до висновків про те, що викладений в ухвалі суду від 27.08.2024 про відкриття провадження у справі №460/8917/24 висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду був передчасним, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху з встановленням для позивача строку та способу усунення її недоліків, зважаючи на таке.
У своїй позовній заяві позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014 та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014.
Поряд з цим, у вказаній позовній заяві позивач просив поновити строк на оскарження цієї постанови відповідача, обґрунтовуючи таке своє клопотання тим, що за результатами ознайомлення 01.07.2024 з матеріалами виконавчого провадження №45623813 представник позивача ОСОБА_2 з`ясував факт винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014, у зв`язку з чим позивач попередньо звернуся до суду із позовом про скасування цієї постанови. Однак, ухвалою суду від 15.07.2024 у справі 460/7431/23 позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, після чого ухвалою суду від 30.07.2024 у справі 460/7431/23 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків вказаних в ухвалі. Тому позивач 09.08.2024 позивач повторно звернувся до суду із позовною заявою у справі №460/8917/24, в якій у зв`язку з наведеними обставинами просив поновити строк для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки Дослідивши вказані у заяві обґрунтування та докази, подані позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку, суд вважає їх такими, що не дають для суду підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки зазначені позивачем причини його пропуску та подані докази суд вважає недостатніми для поновлення пропущеного строку звернення до суду із вказаним позовом. Такі висновки суду обґрунтовані тим, що позивач на обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення з позовною заявою до суду жодним чином не наводить обґрунтованих підстав пропущеного строку, що стосується періоду з грудня 2014, адже оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена 06.12.2014. При цьому, суд звернув увагу на те, що в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач не вказав, які дії ним учинялись щодо оскарження постанови в період з 06.12.2014 (дату винесення оскаржуваної постанови) по липень 2024, а тому суд дійшов до висновку про те, що позивачем порушений десятиденний строк звернення до суду з даним позовом.
У зв`язку з наведеним вказаною ухвалою суду від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів шляхом подання позивачем до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду щодо позовних вимог, які пред`явлені поза межами встановленого законом строку для звернення за захистом, із іншими обґрунтуваннями та доказами поважності причин пропуску вказаного строку щодо цих позовних вимог, ніж ті обґрунтування та докази, що містяться у матеріалах позовної заяви і визнані судом недостатніми, неповажними або не підтвердженими доказами.
22.08.2024 на виконання вказаної ухвали суду від 19.08.2024 представник позивача подав до суду заяву про поновлення процесуального строку, обґрунтовану тим, що позивач належним чином не сповіщався про відкриття виконавчого провадження та не отримував оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014, у зв`язку з чим був позбавлений можливості оскаржити дану постанову своєчасно і довідавшись про існування боргу, який обліковується в межах виконавчого провадження, звернувся за правничою допомогою до адвоката, який лише 01.07.2024 ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, в тому числі зі спірною постановою, а тому просить суд поновити процесуальний строк на звернення до суду з вказаним позовом.
Приймаючи до уваги наведені обставини спору та наявні у матеріалах справи докази, суд 27.08.2024 постановив ухвалу, якою визнав поважними вказані причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, понови такий строк, прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі.
Однак, за результатами судового засідання 06.09.2024 суд дійшов до висновків про те, що викладений в ухвалі суду від 27.08.2024 про відкриття провадження у справі №460/8917/24 висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду був передчасним, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху з встановленням для позивача строку та способу усунення її недоліків.
Так, у вказаному судовому засіданні, заслухавши позиції уповноважених представників сторін, з досліджених судом наявних у матеріалах справи письмових доказів та витребуваних матеріалів виконавчого провадження №45623813 суд встановив такі обставини справи.
26.11.2014 державним виконавцем відповідача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45623813 з примусового виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, виданого Рівненським районним судом 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості. Вказаною постановою державного виконавця встановлено боржнику строк для добровільного виконання до 04.12.2014 та вирішено при невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
При цьому матеріали виконавчого провадження №45623813 не містять будь-яких документів, які б підтверджували факт надсилання відповідачем для позивача вказаної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.12.2014 №45623813 або ознайомлення позивача із цією постановою чи матеріалами виконавчого провадження №45623813 до 01.07.2024 - моменту ознайомлення представника позивача ОСОБА_2 з матеріалами виконавчого провадження №45623813.
Водночас, з наявних у витребуваних матеріалах виконавчого провадження №45623813 документів вбачається і суд встановив, що після відкриття цього виконавчого провадження державними виконавцями відповідача було розпочато і здійснювалось його примусове виконання шляхом вжиття заходів щодо розшуку майна і доходів боржника та передбачених законом заходів примусового виконання.
Зокрема, 12.01.2015 державним виконавцем відповідача у виконавчому провадженні №45623813 винесено постанову, відповідно до якої для примусового виконання виконавчого документа у цьому виконавчому провадженні державним виконавцем звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , і яка разом із супровідним листом від 12.01.2015 №187 надіслана відповідачем для виконання і для відома сторонам виконавчого провадження (в тому числі ОСОБА_1 ) і до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій.
Зазначена постанова державного виконавця від 12.01.2015 №45623813 була прийнята до виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ) і протягом щонайменше 2015 - 2022 виконувалась ГУ ПФУ шляхом проведення щомісячних відрахувань з доходів ОСОБА_1 у розмірі 20% на рахунок відповідача (18% для погашення основного боргу і 2% для погашення виконавчого збору), що підтверджується наявними у матеріалах справи та виконавчого провадження №45623813 копіями численних щомісячних звітів ГУ ПФУ про здійснені відрахування та виплати і розпоряджень державного виконавця про розподіл цих коштів, що надійшли на рахунок відповідача з обліку депозитних сум.
Зазначена постанова державного виконавця від 25.04.2019 №45623813 була прийнята до виконання роботодавцем позивача АТ КБ "Приватбанк" і протягом щонайменше 2022 - 2024 виконувалась ним шляхом проведення щомісячних відрахувань з доходів ОСОБА_1 у розмірі 20% на рахунок відповідача, що підтверджується наявними у матеріалах справи та виконавчого провадження №45623813 копіями численних щомісячних звітів АТ КБ "Приватбанк" про здійснені відрахування та виплати і розпоряджень державного виконавця про розподіл цих коштів, що надійшли на рахунок відповідача з обліку депозитних сум.
Водночас, з наявних у матеріалах виконавчого провадження №45623813 копій документів, суд встановив, що протягом 2016 - 2024 років вході примусового виконання вказаного виконавчого провадження позивач неодноразово викликався державним виконавцем до відділу ДВС як боржник у цьому виконавчому провадженні, державним виконавцем арештовано і описано у 2021 році належний позивачу житловий будинок та вживалися інші заходи примусового виконання рішення суду. Зокрема, постановою державного виконавця від 06.10.2021 у виконавчому провадженні №45623813 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на його банківських рахунках у АТ КБ "Приватбанк".
З наявних у матеріалах виконавчого провадження №45623813 копій документів вбачається і суд встановив, що позивачу не пізніше 07.10.2021 було точно відомо про наявність відкритого відповідачем виконавчого провадження №45623813 та його примусове виконання відповідачем шляхом звернення стягнення на доходи позивача в ГУ ПФУ та АТ КБ "Приватбанк", а також на кошти позивача, що містяться на його банківських рахунках у АТ КБ "Приватбанк". Зазначене підтверджується наявною у матеріалах виконавчого провадження заявою ОСОБА_1 від 07.10.2021 (Том-2 а.с. 85) до відповідача, у якій від просив у відповідача зняти арешт з його банківських рахунків та зазначав про те, що він знає про накладений державним виконавцем 06.10.2021 арешт на банківські рахунки і як законослухняний боржник сплачує щомісячно 20% від доходу за виконавчим листом як пенсіонер ОВС і працівник АТ КБ "Приватбанк". Крім того, з подібними заявами позивач звертався до відповідача також 30.05.2023 і 07.08.2023 (Том-2, а.с. 209, 226).
За змістом приписів частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції чинній станом на період з листопада 2015 до 05.10.2016, далі - Закон №606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню; виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції чинній з 05.10.2016, далі - Закон №1404-VIII) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
З наведених норм вбачається, що за нормами Закону №606-XIV до 05.10.2016 так і після 05.10.2016 за нормами Закону №1404-VIII передбачалось, що у разі примусового виконання виконавчого документа органами державної виконавчої служби з боржника обов`язково стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню або фактично стягнута, про що виконавцем виноситься відповідна постанова.
З урахуванням наведеного і того, що матеріалами виконавчого провадження №45623813 підтверджено, що позивачу не пізніше 07.10.2021 було точно відомо про наявність відкритого відповідачем виконавчого провадження №45623813 та його примусове виконання відповідачем шляхом звернення стягнення на доходи позивача в ГУ ПФУ та АТ КБ "Приватбанк", а також на кошти позивача, що містяться на його банківських рахунках у АТ КБ "Приватбанк", суд дійшов до висновку про те, що позивач не пізніше 07.10.2021 точно знав або повинен був дізнатися, якби не проявив байдужість до своїх прав та обов`язків як боржника у виконавчому провадженні, про те, що з нього відповідачем також стягується виконавчий збір 10% і відповідно про те, що державним виконавцем винесена відповідна постанова про стягнення виконавчого збору.
Водночас, враховуючи те, що ще починаючи з 2015 року з доходів боржника в ГУ ПФУ здійснювались відрахування в примусовому порядку за постановою державного виконавця, про що позивачу не могло бути невідомо з урахуванням щомісячного характеру пенсійних виплат, суд дійшов до висновку про те, що позивач ще з початку таких відрахувань у 2015 році повинен був дізнатися, якби не проявив байдужість до своїх прав та обов`язків як боржника у виконавчому провадженні, про факт примусового виконання відповідачем виконавчого провадження №45623813, а також про те, що з нього відповідачем також стягується виконавчий збір 10% і відповідно про те, що державним виконавцем винесена відповідна постанова про стягнення виконавчого збору.
Частинами 1 і 2 статті 122 КАС України (як і статтею 99 цього Кодексу в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 статті 122 КАС України (статті 99 в редакції Кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року) встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частинами 1 і 2 статті 287 КАС України (статті 181 у редакції Кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року) встановлено десятиденний строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні строки оскарження установлені частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII і частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.
У цьому контексті строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Обумовлений строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
В обумовлено аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
За змістом частини 1 статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Одночасно з цим, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин: вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Своєю чергою, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України (статтею 100 в редакції Кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року).
Згідно з частинами 3 та 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За правилами пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного, за результатами судового засідання 06.09.2024 суд дійшов до висновків про те, що викладений в ухвалі суду від 27.08.2024 про відкриття провадження у справі №460/8917/24 висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду був передчасним, оскільки суд дійшов до висновку про те, що позивач ще з початку проведення відповідачем примусових відрахувань (20%) із належних позивачу від ГУ ПФУ пенсійних виплат у 2015 році та не пізніше 07.10.2021 точно знав або повинен був дізнатися, якби не проявив байдужість до своїх прав та обов`язків як боржника у виконавчому провадженні, про те, що з нього відповідачем також стягується виконавчий збір 10% і відповідно про те, що державним виконавцем винесена відповідна постанова про стягнення виконавчого збору.
А тому суд дійшов до висновків про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху з встановленням для позивача строку та способу усунення її недоліків, а саме подання позивачем до суду у п`ятиденний строк заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду щодо позовних вимог, які пред`явлені поза межами встановленого законом строку для звернення за захистом, із іншими обґрунтуваннями та доказами поважності причин пропуску вказаного строку щодо цих позовних вимог, ніж ті обґрунтування та докази, що містяться у матеріалах позовної заяви від 09.08.2024 (з додатками) та заяви представника позивача від 22.08.2024 про поновлення процесуального строку (з додатками).
В судовому засіданні 06.09.2024 з участю представників сторін судом було проголошено вступну та резолютивну частини цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись статтями 121, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанови - залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 5 (п`ять) днів з дня вручення (отримання) повного тексту цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви, а саме подання позивачем до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду щодо позовних вимог, які пред`явлені поза межами встановленого законом строку для звернення за захистом, із іншими обґрунтуваннями та доказами поважності причин пропуску вказаного строку щодо цих позовних вимог, ніж ті обґрунтування та докази, що містяться у матеріалах позовної заяви від 09.08.2024 (з додатками) та заяви представника позивача від 22.08.2024 про поновлення процесуального строку (з додатками).
Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 15 статті 171 КАС України якщо позивач не усуне недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовну заяву буде залишено без розгляду.
Копію цієї ухвали надіслати позивачу і його представнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст цієї ухвали складений та підписаний судом 11.09.2024.

Суддя Олександр МАКСИМЧУК