Справа № 400/15556/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15556/23

Головуючий І інстанції: Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 18.03.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану і безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації або відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану та безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації або ж відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 26.02.2022р. по теперішній час проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 , втім 17.09.2022р. отримав поранення і проходив лікування по 16.05.2023р. (загальний термін лікування). У зв`язку із цим, позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023р., однак отримав відмову, яку і вважає протиправною.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.03.2024р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 22.04.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.03.2024р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

29.04.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

20.05.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - старший лейтенант ОСОБА_1 у відповідності до Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022р. №64/2022 та згідно з п.п.1.36 п.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022р. №46, призваний на військову службу за мобілізацією у Військову частину НОМЕР_1 з 26.02.2022р.

Станом на сьогодні позивач проходить військову службу і перебуває на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

21.10.2023р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з пораненням, отриманим 17.09.2022р., та потребою постійного лікування, пов`язаного із отриманим пораненням.

До рапорту позивач додав: довідку ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2023р. за №868, довідку Військової частини НОМЕР_1 про обставини одержання ним травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.10.2022р. за №350/174/308/366/пс, а також виписний епікриз КНП «МОКГВВ» із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення від 16.05.2023р. за №1631.

Однак, як зазначено у позовній заяві та, серед іншого, підтверджується письмовою відповіддю за підписом командира з фінансово-економічної роботи-начальник фінансово-економічної служби майора ОСОБА_2 , позивача повідомлено, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. не здійснюється, що, власне, і стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що належних та достатніх документів, які б свідчили про перебування позивача у 2023р. на лікуванні та / або ж перебування у відпустці більше 30 діб (безперервно), як це передбачено чинним законодавством, позивачем суду не надано. При цьому, суд 1-ї інстанції взяв до уваги надані відповідачем накази командира Військової частини за 2023р., згідно з якими, позивач не вибував з розташування військової частини на 30 діб.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За визначенням ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців і осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).

Як передбачено у ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

При цьому, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені у відповідності до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. за №704 визначено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п.2). Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів та коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 5 вказаної вище Постанови було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, і допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Механізм же та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260).

У відповідності до положень п.1 розділу ХХІV Порядку №260, військовослужбовцям, окрім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За п.7 розділу ХХІV Порядку №260, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, який передбачений в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого й визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (окрім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Як передбачено п.9 розділу XXIV Порядку №260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналізуючи викладене, варто зазначити, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

При цьому, Законом №2011-XII не визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а згідно ч.4 ст.9 цього Закону, Міністру оборони України надано повноваження стосовно визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі й матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою №704 і Порядком №260 встановлено лише граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищувати місячного грошового забезпечення, а право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.

Таким чином, Законом №2011-XII делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.

Як слідує з матеріалів даної справи, позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. не виплачувалась.

01.02.2023р. Міністром оборони України прийнято окреме доручення №2683/з, відповідно до вимог п.6 якого, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

- поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (або втрачених кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або ж визнані безвісно відсутніми.

Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно, вказаним дорученням передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності підстав, передбачених у п.6 вказаного Доручення. у розглядуваному випадку, визначено лише дві умови, необхідні для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на лікуванні, реабілітації або ж у відпустці для лікування (більше 30 днів поспіль) внаслідок такого поранення.

Визначаючись щодо обґрунтованості поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, детально вивчивши обставини справи, колегія суддів встановила, що 17.09.2022р. близько 16:25 год. позивач отримав поранення в результаті ворожого обстрілу в н.п.Юрківка Донецької області та, в подальшому, був доставлений для надання медичної допомоги до АСБ м.Краматорськ, що підтверджується первинною медичною карткою (Форма 100).

За довідкою ВЛК (Військова частина НОМЕР_2 ) від 23.03.2023р. №868, позивач проходив лікування з діагнозом: Наслідки вибухової травми (17.09.2022р.) - відкритого переломо-вивиху таранної кістки правої стопи з переломом внутрішньої кісточки правої гомілки, лікованого оперативно (17.09.2022р.) - ПХО рани правої стопи, МОС лівої стопи АЗФ (гомілка-стопа) та (28.09.2022р.) - демонтаж АЗФ правої гомілки і стопи з закритою репозицією та малоінвазивним металоосстеосинтезом перелому таранної кістки гвинтом, у вигляді консолідованих переломів таранної кістки правої стопи та внутрішньої кісточки правої гомілки, зміцнілих після вогневих рубців м`яких тканин лівої п`ятки та дефартрозу правого гомілково-ступеневого суглобу - І ст.. тяжкого ступеня тяжкості з незначним порушенням функції; невропатії дистальних гілок правого великогомілкового нерву у вигляді незначно виражених чутливих розладів правої кисті, легкого ступеня тяжкості. «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини» (довідка про обставини травми від 03.10.2022р. №350/174/308/366/пс, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ).

Отже, наявна перша умова для виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань - травма (поранення), пов`язана із захистом Батьківщини.

18 Регіональна військово-лікарська комісія (лист від 24.11.2023р. №6853), з посиланням на довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.10.2022р. №5701 та ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2023р. №868, також повідомила ОСОБА_1 про те, що отримане ним поранення «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Після отримання поранення лікування ОСОБА_1 проходив у КНП «МКЛ 4» ДМР м.Дніпро в період з 18.09.2022р. по 23.09.2022р.(виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 23.09.2022р. №22727), а також Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 24.09.2022р. по 30.09.2022р. (виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого від 30.09.2022р. №12977).

Відповідно до епікризу виписного з медичної картки стаціонарного хворого №4011, позивач знаходився на лікуванні у період з 24.09.2022р. (дата госпіталізації) по 27.03.2023р. (дата виписки).

За змістом епікризу №4011, ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання 25.03.2023р., а саме: видалення металофіксаторів - шпиця та гвинта з його правої стопи (для чого 24.03.2023р. останній був госпіталізований у травматологічне відділення клініки для видання металоконструкцій).

Вказаний епікриз оформлений належним чином (за формою згаданої первинної облікової документації №003/о), скріплений підписами і печатками начальника клініки, начальника відділення та лікуючого лікаря, а записи у ньому мають усі необхідні реквізити та беззаперечно підтверджують дані про стан хворого - позивача при госпіталізації та виписці. При цьому, варто звернути увагу на те, що дата виписки позивача, у даному випадку, чітко співпадає з датою заповнення (а саме 27.03.2023р.) епікризу лікарями Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

У період з 02.05.2023р. по 16.05.2023р. ОСОБА_1 проходив лікування в КНП «МОКГВВ», що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення від 16.05.2023р. №1631.

29.09.2022р. Госпітальною ВЛК хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Західного регіону за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) позивачу визначено потребу у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів, про що йому було видано довідку від 29.09.2022р. за №1311/1.

Аналогічні за змістом довідки від 28.10.2022р. №5701, від 28.11.2022р. №6426, від 29.12.2022р. №7253, від 30.12.2022р. №7271, від 08.02.2023р. №1023 та від 25.03.2023р. №742/1, які видані ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , також підтверджують потребу ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів (включаючи період, означений в епікризі №4011).

На користь вказаних висновків, на переконання колегії суддів, свідчать і надані відповідачем витяги із наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022р. №366, від 30.01.2023р. №30, від 27.01.2023р. №26, від 09.02.2023р. №38, від 06.02.2023р. №34 та від 11.03.2023р. №66, згідно з яким позивач 30.12.2022р. прибув зі шпиталю ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.12.2022р. вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою (визначений термін з 31.12.2022р. по 28.02.2023р.), 29.01.2023р. прибув із відпустки і одразу - 30.01.2023р. вибув до шпиталю Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, прибувши з нього лише 06.02.2023р., а на другий день, тобто - 08.02.2023р. повторно вибувши до зазначеного шпиталю. У подальшому, 09.02.2023р. позивач повернувся до Військової частини НОМЕР_1 та з цієї ж дати вибув у відпустку по 10.03.2023р., з якої прибув лише 11.03.2023р.

Тобто, військовослужбовець ОСОБА_1 у зв`язку із отриманням важкої травми 17.09.2022р., пов`язаної із захистом Батьківщини, перебував на лікуваннях та у відпустці у зв`язку із вказаною хворобою з дати отримання травми та, у тому числі період 2023р. з 30.12.2022р. по 11.03.2023р.

Відповідно, наявна друга умова - перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці у зв`язку із вказаною хворобою для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Жодних документів, які б підтверджували недостовірність вказаної вище інформації, матеріали справи не містять і відповідачем не надано, а тому доводи Військової частини НОМЕР_1 , що позивач надав суду неправдиві відомості щодо його перебування на лікуванні та у відпустці для лікування за висновком ВЛК, включаючи час переміщення з медичного закладу та повернення з нього, у тому числі в період з 2023р. є безпідставними.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд 1-ї інстанції не надав належної правової оцінки викладеним обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Аналізуючи зазначене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у 2023р. ОСОБА_1 підлягала виплаті матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (в розмірі його місячного грошового забезпечення) у зв`язку пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, і безперервним його перебуванням на лікуванні, реабілітації або ж відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль).

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені учасниками справи аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку пораненням, отриманим ним при виконанні завдань під час воєнного стану і безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації чи відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка пов`язана із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із пораненням, отриманим ним при виконанні завдань під час воєнного стану та безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації чи відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка пов`язана із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 12.09.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко