Справа № 377/293/24
Суддя: Малишенко Т. О.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/293/24

Провадження №2-а/377/6/24

11 вересня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т. О., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В , у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області (, 01601 м. Київ, вул. Володимирська 15) в особі Відділення поліції №1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, третя особа інспектор ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції Бровар Максим Миколайович (адреса місцезнаходження: 07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул.. Київська, 25) - про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов адміністративний позов, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, та стягнути судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що лейтенант поліції інспектор відділення поліції № 1 (смт Іванків) Вишгородського РУП ГУ Національної поліції в Київській обл. відносно позивача виніс постанову серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Винесена постанова за змістом не відповідає змісту встановленому ст. 283 КУпАП. а зазначені Інспектором в постанові обставини справи не відповідають дійсності. З невідомих причин інспектор вирішив, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та постановив стягнути з нього штраф у розмірі 3400,00 грн. З постановою серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 він повністю не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

05.04.2024 року повертаючись зі служби з зони відчуження, він був зупинений біля с. Сукачі, Київської обл., неподалік від смт. Іванків. Виконуючі п. 2.4, 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою № 1306 від 10.10.2001 КМ України він на вимогу поліцейського зупинився та пред`явив для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Перевіривши посвідчення водія НОМЕР_1 (видане вперше), відомості про яке зазначені в спірній постанові, Інспектор вирішив, що він не має права керувати таким транспортним засобом та кваліфікував його дії як порушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Інспектор мотивував своє рішення тим, що в посвідченні водія вказана дата його дії до 22.02.2024 року. Це і стало хибним приводом до притягнення його до адміністративної відповідальності.

Підпунктом 1 п. 1 Постанови № 184 від 03.03.2022 КМ України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі - Постанова № 184) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Пред`явлене ним для перевірки Інспектору посвідчення водія ВХК 022638 повністю відповідало бланку, що затверджений Постановою № 844 від 16.09.2020 КМ України, а саме: 1) посвідчення встановленого зразку: 2) визначена в посвідченні категорія транспортних засобів, якими дозволено мені керувати - «В».

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (п. 1.10 ПДР).

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 126 КУпАП).

В спірній постанові зазначено, що він пред`явив посвідчення водія НОМЕР_1 та встановлено, що він керував транспортним засобом ВМW 316 i (д.н.з. НОМЕР_2 ), який є легковим та відноситься до категорії «В».

Враховуючи наявність посвідчення водія встановленого зразку з правом керування транспортними засобами категорії «В», дійсність цього посвідчення в силу положень Постанови № 184 склад адміністративного правопорушення відсутній, а винесена постанова є протиправною.

Щодо невідповідності змісту постанови серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року. Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення (ч. З ст. 283 КУпАП).

Винесена Інспектором постанова серії ЕНА №1828362 від 05.04.2024 не містить цих даних. Графи, в яких мають міститись чіткі відповідні дані, заповнені Інспектором формально, не відображають дійсних обставин.

Пунктом 10 Розділу 111 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом № 1395 від 07.11.2015 МВС України встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Заперечення та пояснення позивача Інспектором були проігноровані, свідки не залучались. Про роботу технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису йому не відомо. В порядку встановленому ст. 283 КУпАП відомості про використання таких засобів спірна постанова не містить.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В цьому конкретному випадку Інспектор застосував необ`єктивний підхід до розгляду справи, направлений на безумовне притягнення мене до адміністративної відповідальності, навіть за відсутності нате об`єктивних причин.

Подія і склад адміністративного правопорушення відсутні. Він як водій, виконав усі покладені на нього обов`язки (мав необхідні документи, був уважним, стежив за дорожньою обстановкою та інше). Отже підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не було і не має.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Славутицького міського суду від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та в порядку спрощеного письмового позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Одночасно витребувано з Відділення поліції №1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Київська, 25), справу про адміністративне правопорушення, яка була заведена на підставі Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року відносно ОСОБА_2 , яка була винесена інспектор ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції Бровар Максимом Миколайовичем.

Попереджено уповноважених осіб відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (смт. Іванків), що відповідно до ч.ч. 6 9 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Позивач ОСОБА_2 отримав ухвалу суду від 11.04.2024 року про відкриття провадження 20.04.2024 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.

Відповідач Головне управління Національної поліції України в Київській області отримали ухвалу суду від 11.04.2024 року про відкриття провадження 15.04.2024 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.

Третя особа Відділення поліції №1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області отримали ухвалу суду від 11.04.2024 року про відкриття провадження 17.04.2024 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.

Третя особа інспектор ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 отримав ухвалу суду від 11.04.2024 року про відкриття провадження 17.04.2024 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Частинами 5 та 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач правом надати суду відзив на позовну заяву не скористався. Вимогу про витребовування доказів не виконали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, ОСОБА_2 має посвідчення водія НОМЕР_1 видане 22.02.2022 року в ТСЦ 7441 та дійсне до 22.02.2024 року.

ОСОБА_2 05.04.2024 року керував транспортним засобом ВМW 316i державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до постанови серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року, про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції Бровар Максимом Миколайовичем, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 , позивача у справі, притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 гривень. Як вбачається із зазначеної постанови, ОСОБА_2 , 05.04.2024 року о 10 годині 07 хвилин « водій керуючи ТЗ не пред / чим порушив п. 2.1.а ПДР Керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ» чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Не погодившись з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цих завдань адміністративного судочинства України, суд при вирішенні публічно-правового спору виходить з наступного.

Згідно ст.2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в ст.14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч даним вимогам, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення, до суду не надано ні відповідачем, ні третьою особою.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно до п.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, не допускається, зокрема, закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Пленума Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває і станом на час розгляду справи.

Також підпунктом 1 п. 1 Постанови № 184 від 03.03.2022 Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі - Постанова № 184) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, особу ОСОБА_2 було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_1 . Тобто, на підставі положень вказаної постанови КМУ, його керування транспортним засобом 05.04.2024 року за обставин, викладених в постанові відповідача, є правомірним.

У відповідності до п.п.4.1,4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності.

В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Об`єктивних доказів, необхідних для вирішення справи про наявність обставин вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, відповідачем зібрано не було, до суду ніяких доказів на підтвердження тверджень зазначених у постанові не надано.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується належними та допустимими доказами, пояснень не надано, відеозапису з відео регістратора не надано. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова, винесена інспектором ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції Бровар Максимом Миколайовичем про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року, згідно якої застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, із зазначених вище підстав є протиправною, тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки позовні вимоги задоволені, то на корить позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 гривень.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, статей 2-5 Закону України «Про судовий збір», правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, стягненню з Головного управління Національної поліції України в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 243-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора ВП №1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції Бровар М.М. про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1828362 від 05.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605,60 гривні.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення виготовлено 11.09.2024 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Національної поліції України в Київській області, , адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська 15.

В особі Відділення поліції №1 (смт. Іванків) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, адреса місцезнаходження: 07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул.. Київська, 25.

Третя особа інспектор ВП№1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції Бровар Максим Миколайович, адреса місцезнаходження: 07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул.. Київська, 25 .

Суддя Т. О. Малишенко