Справа № 300/4776/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2024 р. справа № 300/4776/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_3 ); зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) звільнити старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_3 ).
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 28.02.2022 призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 та проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони (військова частина НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_1 ) Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України. ОСОБА_1 подав рапорт від 02.11.2023 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи. До вказаного рапорта від 02.11.2023 позивач долучив необхідний перелік документів, які підтверджують наявність обставин для звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. За наслідками розгляду рапорта від 02.11.2023 по команді 09.11.2023 уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності висновку МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду та немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач оспорив її в судовому порядку. Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 02.11.2023. ОСОБА_1 10.05.2024 подав рапорт з долученою копією пенсійного посвідчення свого дідуся - ОСОБА_4 серія НОМЕР_5 від 31.01.2023 для підтвердження того, що ОСОБА_4 є непрацездатною особою пенсійного віку, що унеможливлює здійснення ним догляду за ОСОБА_3 . У відповідь на адвокатський запит від 29.05.2024 відповідач повідомив представника позивача про непогодження рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, оскільки не надано доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, а також відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що особа потребує постійного догляду, відповідно до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 12.06.2013 №413. Представник позивача вважає таку відмову відповідача протиправною та просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Ухвалою від 24.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 04.07.2024 виправлено описку в ухвалі Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 про відкриття провадження в справі № 300/4776/24, а саме: зазначено правильно ідентифікаційний код та адресу місцезнаходження відповідача - Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) (ідентифікаційний код НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).
22.07.2024 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 № 1472/2/584 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову. У відзиві зазначив, що позивач подав по команді рапорт від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі ОСОБА_3 ) за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, до якого долучено пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.01.2023. Однак таке пенсійне посвідчення не є документом, що підтверджує неможливість ОСОБА_4 здійснювати догляд за своєю дружиною ОСОБА_3 . Також до рапорта від 09.05.2024 позивач долучив консультативний висновок ФОП ОСОБА_5 від 07.05.2024, однак такий висновок не є висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, який може підтверджувати неможливість ОСОБА_4 здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 . За вказаних обставин відповідач відмовив в задоволенні рапорта позивача від 09.05.2024 про звільнення з військової служби. Окрім цього, представник відповідача звернув увагу на те, що з 18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким внесені зміни до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Так, звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, можливе лише за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Так, позивач не надав відповідачу доказів відсутності у ОСОБА_3 інших членів сім`ї другого ступеня споріднення та доказів того, що інші члени сім`ї першого ступеня споріднення (чоловік та дочка) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Окрім цього ОСОБА_1 не надав відповідачу докази, які підтверджують, що ОСОБА_3 є його рідною бабусею. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 62-69).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 призваний з 28.02.2022 на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 та проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони (військова частина НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_1 ) Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України, що підтверджується копіями військового квитка серії НОМЕР_7 від 03.10.2022 та довідки Військової частини НОМЕР_4 від 10.08.2023 № 1417 (а.с. 15-21).
02.11.2023 на ім`я командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 22).
Командир взводу погодив рапорт позивача та клопотав перед командиром роти, який також погодив такий рапорт та клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони).
07.11.2023 командир Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони) у порядку підлеглості (підпорядкованості) подав до вищестоячого командування - до НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (Військова частина НОМЕР_1 ) відповідне клопотання про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 на підставі поданого рапорта від 02.11.2023 про звільнення з військової служби (а.с. 22).
09.11.2023 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності висновку МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду та немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 09.11.2023 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 06.11.2023 (а.с. 44-45).
Вважаючи протиправною таку відмову відповідача у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 : визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 38-39).

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 набрало законної сили 09.04.2024.

Позивач подав по команді рапорт від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі ОСОБА_3 ) за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, до якого долучив пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.01.2023 (а.с. 35-36).

За змістом відзиву на позов відповідач визнає вказаний вище факт.

Командир Військової частини НОМЕР_4 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 клопотання № 1477/1/594 від 09.05.2024 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 68-69).

Таке клопотання від 09.05.2024 за № 1477/1/594 надійшло 10.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції за № 3172 (а.с. 68).

11.05.2024 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності доказів про необхідність ОСОБА_1 здійснювати догляд за особою, немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 11.05.2024 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024 (а.с. 68-69).

Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом № 29/5-1 від 29.05.2024 про надання інформації про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 (а.с. 41-42).

Листом 1472/2/458 від 01.06.2024 Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про те, що станом на 01.06.2024 ОСОБА_1 повторно не звертався з рапортом про звільнення з військової служби (а.с. 43, 53).

Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_3 ), представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) звільнити старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_3 ).

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами та нормами права:

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024 затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорта від 02.11.2023) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за № 438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорта «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як встановлено судом, 02.11.2023 на ім`я командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 22).

До вказаного рапорта від 02.11.2023 позивачем долучено такі документи: нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду медико-соціальною комісією №1576 від 02.06.2023 (а.с. 23), нотаріально засвідчений Висновок про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та обслуговуватись і потребують соціальної послуг з догляду на не професійній основі №1576 від 02.06.2023 (а.с. 24), нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААГ №481150 від 31.05.2023 (а.с. 25), нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_8 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_3 (а.с. 26); нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_9 від 07.06.2023 (а.с. 28); нотаріально засвідчену копію витягу з протоколу №7 засідання опікунської ради від 29.09.2023 (а.с. 29-30); нотаріально засвідчену копію висновку щодо реєстрації ОСОБА_1 помічником бабусі ОСОБА_3 від 02.10.2023 №58-д. (а.с. 31-32); нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_10 (а.с. 10-13); нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_1 (а.с. 14); довідку № 21963 від 26.10.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, копію паспорта ОСОБА_6 серії НОМЕР_11 ; копію висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП Лисецької лікарні від 07.08.2023 №2079 (а.с. 34).

Командир взводу погодив рапорт позивача та клопотав перед командиром роти, який також погодив такий рапорт та клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони).

07.11.2023 командир Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони) у порядку підлеглості (підпорядкованості) подав до вищестоячого командування - до НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (Військова частина НОМЕР_1 ) відповідне клопотання про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 на підставі поданого рапорта від 02.11.2023 про звільнення з військової служби (а.с. 22).

09.11.2023 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності висновку МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду та немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 09.11.2023 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 06.11.2023 (а.с. 44-45).

Питання правомірності такої відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за результатом розгляду рапорта від 02.11.2023 було предметом розгляду Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/8867/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 : визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 38-39).

Так, в рішенні від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 Івано-Франківський окружний адміністративний суд дійшов таких висновків:

«…Наданий позивачем висновок від 02.06.2023 за №1576 про те, що ОСОБА_3 потребує догляду вдома та їй рекомендується соціальна послуга з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи є достатньою підставою для висновку, що така особи потребує постійного догляду у розумінні абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

На думку суду, потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікувально-консультативні комісії на підставі первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого № _____", що ведеться лікарем загальної практики-сімейної медицини, а тому військові частини не мають ставити під сумнів достовірність таких висновків, у тому числі з питань належності суб`єкта, до повноважень якого віднесено видача відповідних медичних документів (висновків, довідок).

Разом з тим, для вирішення питання звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ необхідним є дотримання сукупності умов. Так, іншою умовою для вирішення питання звільнення з військовою служби військовослужбовця під час воєнного стану є відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка його потребує за відповідним висновком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.08.2011 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_3 - бабуся позивача. Інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано. Зазначене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.10.2023 за №21963 (а.с.25).

Згідно наявних в матеріалах справи копій витягу з протоколу №7 засідання опікунської ради від 29.09.2023 та висновку директора Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради від 02.10.2023, у ОСОБА_3 з числа близьких родичів є чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не заперечують, щоб помічником ОСОБА_3 був призначений ОСОБА_1 (а.с.21-24).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що зазначені особи не можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , оскільки не проживають разом з нею.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , оскільки їй протипоказані будь-які фізичні навантаження, на думку суду є обґрунтованими та підтверджуються висновком лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП "Лисецької лікарні" від 07.08.2023 за №2079 (а.с.26).

В той же час, у позовній заяві позивач вказує на ту обставину, що ОСОБА_4 є непрацездатною особою пенсійного віку, що також унеможливлює здійсненням ним догляду за ОСОБА_3 , однак ні до рапорту про звільнення з військової служби, ні до суду, не надано жодних доказів, які б вказували на це.

Як наслідок, суд зазначає, що позивач не надав достатньо відомостей з підтверджуючими доказами, за яких суд може прийти до переконливого висновку про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка його потребує - бабусею позивача.

Разом з тим, позивач не позбавлений права доповнювати пакет документів наданих до рапорту для вирішення питання про його звільнення, у разі недостатності попередньо поданих документів…».

З огляду на зміст рішення від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23, яке набрало законної сили 09.04.2024, Івано-Франківський окружний адміністративний суду встановив:

- ОСОБА_3 є особою з ІІ групою інвалідності;

- ОСОБА_3 є бабусею ОСОБА_1 , який з 23.08.2011 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- за вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_3 , яка потребує постійного догляду у розумінні абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, що підтверджується висновком від 02.06.2023 за №1576 про те, що ОСОБА_3 потребує догляду вдома та їй рекомендується соціальна послуга з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи;

- за інформацією уповноважених органів державної влади в соціальній сфері в ОСОБА_3 з числа близьких родичів є: чоловік ОСОБА_4 , та дочка ОСОБА_6 ;

- дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , оскільки їй протипоказані будь-які фізичні навантаження, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП "Лисецької лікарні" від 07.08.2023 за №2079

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 КАС України , судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, вищевказані обставини, встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23, мають преюдиційний характер, тобто не потребують повторного доказування, під час розгляду цієї справи № 300/4776/24 за участі тих самих сторін: позивача - ОСОБА_1 та відповідача - Військової частини НОМЕР_1 .

Отже, з огляду на висновки Івано-Франківського окружного адміністративного суду в рішенні від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 для вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військовою служби військовослужбовця під час воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, нез`ясованою залишилася лише одна умова: відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 , а саме, що чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною особою пенсійного віку, що також унеможливлює здійсненням ним догляду за ОСОБА_3 .

При цьому суд у рішенні від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 Івано-Франківський окружний адміністративний суд звернув увагу на те, що позивач не позбавлений права доповнювати пакет документів наданих до рапорта для вирішення питання про його звільнення, у разі недостатності попередньо поданих документів.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 ОСОБА_1 подав по команді рапорт від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі ОСОБА_3 ) за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, до якого долучив пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.01.2023 (а.с. 35-36).

У відзиві на позов відповідач визнав вказаний факт.

Командир Військової частини НОМЕР_4 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 клопотання № 1477/1/594 від 09.05.2024 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 68-69).

Таке клопотання № 1477/1/594 від 09.05.2024 надійшло 10.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції за № 3172 (а.с. 68).

11.05.2024 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності доказів про необхідність ОСОБА_1 здійснювати догляд за особою, немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 11.05.2024 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024 (а.с. 68-69).

Представник відповідача у відзиві від 13.07.2024 № 1472/2/584 на позовну заяву зазначив, що пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.01.2023 не є документом, що підтверджує неможливість ОСОБА_4 здійснювати догляд за своєю дружиною ОСОБА_3 , оскільки лише підтверджує факт призначення особі пенсії.

Суд вважає такі доводи представника відповідача безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи це особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Водночас, визначення терміну «непрацездатні громадяни» міститься в абзаці сімнадцятому статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно інформації, яка міститься в пенсійному посвідченні серії НОМЕР_5 від 31.01.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком (а.с. 35-36).

Таким чином, ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатною особою, оскільки отримує пенсію за віком. При цьому вік ОСОБА_4 становить 74 роки.

Також суд звертає увагу на те, що приписи підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, в редакції на час подання рапорту про звільнення, не конкретизують обставин, які конкретно можуть підтверджувати умову щодо неможливості особою здійснювати догляд. Отже, за такої ситуації суд виходить з вищевикладених норм права, які визначають статус осіб, які отримують пенсію за віком.

Зазначені обставини, з огляду на наведене правове регулювання, є достатніми для підтвердження неможливості ОСОБА_4 здійснювати догляд за своєю дружиною ОСОБА_3 .

Окрім цього ОСОБА_1 додатково до поданого пенсійного посвідчення долучив до рапорту від 09.05.2024 про звільнення з військової служби консультативний висновок від 07.05.2024, складений лікарем ОСОБА_5 про стан здоров`я ОСОБА_4 з переліком хвороб та рекомендацій про те, що за станом здоров`я і віку ОСОБА_4 не може виконувати будь-які навантаження і доглядати за хворою людиною (а.с. 37).

Суд звертає увагу на те, що запис уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 про повернення без розгляду рапорта ОСОБА_1 від 09.05.2024, зроблений безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024, не містить вищевказаних зауважень до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 31.01.2023 та консультативного висновку від 07.05.2024, поданих разом з рапортом від 09.05.2024, однак які зазначені представником відповідача у відзиві від 13.07.2024 № 1472/2/584 на позовну заяву.

Щодо зазначених у відзиві від 13.07.2024 № 1472/2/584 на позовну заяву доводів представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не надав відповідачу докази, які підтверджують, що ОСОБА_3 є рідною бабусею позивача, то такі доводи не відповідають дійсності, оскільки родинні зв`язки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 другого ступеня споріднення встановлені в судовому рішенні від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23.

Окрім цього, інформація про такі обставини родинних зав`язків містяться у витязі з протоколу № 7 засідання опікунської ради від 29.09.2023 та висновку директора Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради від 02.10.2023, долучених до рапорта ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення з військової служби (а.с. 29-32).

Також нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_12 долучена до рапорту від 28.06.2023 про звільнення з військової службу (а.с. 67).

Що стосується доводів представника відповідача про те, що з 18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким внесені зміни до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а тому звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, можливе лише за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, то суд зазначає таке.

11.04.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі Закон № 3633-ІХ).

Так, пунктом 9 вищевказаного Закону № 3633-ІХ внесені зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до підпункту 26 пункту 9 Закону № 3633-ІХ статтю 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, викладеній на підставі Закону № 3633-ІХ) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: […]

3) під час дії воєнного стану:

[…] необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на зміст внесених Законом № 3633-ІХ до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" змін, для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану з такої підстави як необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, встановлено додаткову умову: необхідність підтвердження в інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення їхньої особистої потреби в постійному догляді на підставі висновків медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд звертає увагу на те, що такі зміни з додатковими вимогами для можливості звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, на підставі Закону № 3633-ІХ набрали чинності з 18.05.2024, а тому поширюють свою дію лише на ті відносини, які виникли після набуття Законом № 3633-ІХ чинності.

Натомість ОСОБА_1 вперше подав відповідачу рапорт про звільнення 02.11.2023. Після оскарження в судовому порядку відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, позивач 09.05.2024 подав доповнення до такого рапорта від 02.11.2023, до якого долучив необхідні документи, однак відповідач знову відмовив 11.05.2024 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Таким чином рапорт від 09.05.2023 про звільнення з військової служби та доповнення від 09.05.2024 до такого рапорту, ОСОБА_1 подав в період до 18.05.2024, коли була чинною редакція статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка не встановлювала такої додаткової умови для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як необхідність підтвердження в інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення їхньої особистої потреби в постійному догляді на підставі висновків медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому, суд звертає увагу на те, що під час розгляду рапорту ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення з військової служби та доповнення від 09.05.2024 до такого рапорту, відповідач двічі відмовив у звільненні ОСОБА_1 з військової служби також в період до 18.05.2024, тобто в період чинності норм статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до внесених змін на підставі Закону № 3633-ІХ.

Одним із питань, які досить часто виникають у процесі вирішення судових спорів, є питання дії закону в часі. Такі питання можуть мати найрізноманітніші форми, зокрема визначення норми закону, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин, які виникли у минулому, але на момент виникнення спору та/або розгляду справи в суді (тривалості відповідної адміністративної процедури) така норма втратила чинність або була суттєво змінена (шляхом розширення або звуження правомочностей суб`єкта приватного права або суб`єкта публічного права), чи навпаки.

Вирішуючи ці питання, обов`язково необхідно враховувати зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального права, а також аналізувати рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у час, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Питання про спосіб застосування конституційного принципу незворотності дії закону у часі вирішується у процесі правозастосовної діяльності судами.

Так, Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17 сформульовано правовий висновок, за змістом якого "розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності".

У контексті застосування принципу незворотності дії закону у часі це означає, що у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочато у період чинності нормативно-правового акта, за умови, що особа здійснила конкретні дії, що виражають її волевиявлення стосовно реалізації права (звернулась до суб`єкта владних повноважень, подала повний пакет документів тощо), то особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, навіть якщо до завершення реалізації права вони втратили чинність.

Для вирішення можливості застосування коментованих вище висновків щодо дії положень нормативно-правового акта в часі до спірного випадку, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 подав відповідачу рапорт від 02.11.2023 про звільнення з військової служби та доповнення від 09.05.2024 до такого рапорта, тобто здійснив конкретні дії, що виражають волевиявлення позивача стосовно реалізації права на звільнення з військової служби, а тому ОСОБА_1 має бути забезпечено можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, тобто за нормами статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка не встановлювала такої додаткової умови для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як необхідність підтвердження в інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення їхньої особистої потреби в постійному догляді на підставі висновків медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони (військова частина НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_1 ) Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України, а тому правом на звільнення позивача з військової служби наділений командир Військової частини НОМЕР_1 , якій підпорядковується Військова частина НОМЕР_4 . Командир Військової частини НОМЕР_4 не наділений правом остаточного вирішення питання по суті рапорта ОСОБА_1 щодо його звільнення з військової служби.

Рапорт від 02.11.2023 про звільнення з військової служби та доповнення від 09.05.2024 до такого рапорта з доданими документами отримано командуванням військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відтисками штампів вхідної кореспонденції № 5811 від 02.11.2023 та № 3772 від 10.05.2024 на відповідних клопотаннях про звільнення ОСОБА_1 від 06.11.2023 та від 09.05.2024, до повноважень командира якої віднесено вирішення питання звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Суд вище вже зазначав, що за приписами положень Статуту ЗСУ, подання рапорта «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. У випадку ж відмови клопотати, на переконання суду, рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті. Отже, рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Суд погоджується з тим, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця, таке оформляється розпорядчим документом, яке доводиться до відома особи, що регламентовано зазначеними вище нормативно-правовими актами: Положенням № 1153/2008, Інструкцією про організацію виконання цього Положення. Проте дані акти не визначають, яким чином має бути оформлена і доведена до відома відмова військовослужбовцю у звільненні з військової служби. На переконання суду, сама форма відмови (лист, рішення, висновок тощо) не є суттєвою, основним є те, щоб вона містила конкретні підстави відмови та була доведена до відома військовослужбовця.

В цій справі на рапорт позивача від 02.11.2023 про звільнення з військової служби 09.11.2023 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 повернуто клопотання про звільнення з військової служби без розгляду з підстав відсутності висновку МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду та немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 09.11.2023 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 06.11.2023 (а.с. 44-45). На доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 повернуто 11.05.2024 клопотання про звільнення з військової служби без розгляду з підстав відсутності доказів про необхідність ОСОБА_1 здійснювати догляд за особою, немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 11.05.2024 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024 (а.с. 68-69).

Вищевказані записи 09.11.2023 та 11.05.2024 на відповідних клопотаннях про звільнення з військової служби є підтвердженням прийняття повноважним суб`єктом владних повноважень на звільнення позивача з військової служби рішень про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Отже, за встановлених обставин справи щодо змісту рапорта від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023 з долученими документами, суд дійшов висновку визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд), прийняту за результатом розгляду рапорта від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023.

Щодо вимог позивача зобов`язального характеру, то суд вказує на таке.

Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Як вже зазначив суд, згідно з підпунктом 1 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Таким чином, вимогами Положення № 1153/2008 передбачено уточнення даних про проходження особою військової служби перед її звільненням.

Згідно з пунктом 242 Положенням № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, видання наказу про звільнення військовослужбовця належить до повноважень командира (начальника) військової частини, який має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

В спірному випадку, ОСОБА_1 повідомив, що не бажає проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а особова справа підлягає направленню до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання. Таким чином позивач надав відповідачу всю необхідну інформацію, яка згідно вимог Положення № 1153/2008 підлягає з`ясуванню у військовослужбовця перед його звільненням з військової служби.

Суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд встановив, що ОСОБА_1 : 1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 2) щодо нього наявні сімейні обставини, передбачені законом: його бабуся ОСОБА_3 є особою з ІІ групою інвалідності та потребує постійного догляду, що підтверджується висновком ЛКК від 02.06.2023 за № 1576; дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , оскільки їй протипоказані будь-які фізичні навантаження, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП "Лисецької лікарні" від 07.08.2023 за №2079; чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною особою пенсійного віку, що також унеможливлює здійсненням ним догляду за ОСОБА_3 ; відсутні інші особи, які за законом можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 ; 3) позивач подав рапорт про звільнення з військової служби, до якого долучив документи, що підтверджують підстави звільнення.

Таким чином, суд встановив, що позивач відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. Закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорта військовослужбовця за встановлених судом обставин.

З огляду на це обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині вимог до Військової частини НОМЕР_1 є ефективним, не суперечить закону та забезпечує досягнення завдання адміністративного судочинства.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за результатом розгляду рапорта від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу («у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд»).

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини сьомої статі 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу 30000 грн., та вказав, що докази щодо розміру витрат на послуги адвоката будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Таким чином на час прийняття рішення в цій справі в суду немає підстав для розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийняту за результатом розгляду рапорта від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 , АДРЕСА_3 ) з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу («у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд»).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.