Справа № 440/9967/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 р. Справа № 440/9967/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2024, АДРЕСА_1 по справі № 440/9967/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 до 14.06.2019 включно;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення 4059,99 грн в місяць у загальній сумі 65031,56 грн за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Позовні вимоги мотивував тим, що за період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідач не у повному обсязі здійснив нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 , зокрема не нарахував на не виплатив індексацію грошового забезпечення у належному розмірі. Позивач вважав, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи наведене, зазначив, що невиплата індексації грошового забезпечення є обмеженням конституційних прав позивача та є незаконною.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 32-40/.

Звертав увагу на те, що тотожні позовні вимоги вже були предметом судового розгляду у справі №440/16032/21.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення у щомісячному розмірі 4059,99 грн (чотири тисячі п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок) за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 по справі № 440/9967/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, зокрема, що позивач та його представник, не погодившись з судовими рішеннями справі № 440/16032/21, змінили синтаксичну складову своїх старих позовних вимог і подали новий позов до військової частини НОМЕР_1 фактично з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наполягав, що Полтавський окружний адміністративний суд, не закривши провадження по справі № 440/9967/23, грубо порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування цього судового рішення. Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стверджував, що задовольнивши позовні вимоги заявника по справі № 440/9967/23 Полтавський окружний адміністративний суд фактично змінив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року по справі № 440/16032/21 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/16032/21, що є неприпустимим.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду".

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у спірний період проходив військову службу у Збройних Силах України, у складі військової частини НОМЕР_1 , що учасники справи не заперечували.

У серпні 2021 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою в якій, зокрема, просив надати йому довідку про виплату або невиплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.06.2016 по 14.06.2019.

Відповідач у листі від 06.09.2021 вих.№225/56/926/фс повідомив, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі; для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу не було; водночас за період з 01.12.2018 по 14.06.2019 індексація грошового забезпечення виплачена у повному розмірі. До листа додані довідки щодо виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , зі змісту яких слідує, що позивачу індексація грошового забезпечення нарахована за період з грудня 2018 року по червень 2019 року у загальному розмірі 813,87 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації - різниці грошового забезпечення у розмірі 4059,99 грн в місяць у загальній сумі 65031,56 грн за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення у щомісячному розмірі 4059,99 грн за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 2 частини першої статті 170 КАС передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на положення пункту 2 частини першої статті 170 та пункту 4 частини першої статті 238 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

У постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для установлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

У постановах від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16, від 31.03.2021 у справі №240/6357/20 та інших Верховний Суд послідовно повторював, що, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Відповідно до доводів апеляційної скарги, спірним є питання наявності в межах двох справ (№ 440/16032/21 та № 440/9967/23) одночасної сукупності вказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що позивач та його представник, не погодившись з судовими рішеннями справі № 440/16032/21, змінили синтаксичну складову своїх старих позовних вимог і подали новий позов до військової частини НОМЕР_1 фактично з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наполягав, що Полтавський окружний адміністративний суд, не закривши провадження по справі № 440/9967/23, грубо порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування цього судового рішення. Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стверджував, що задовольнивши позовні вимоги заявника по справі № 440/9967/23 Полтавський окружний адміністративний суд фактично змінив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року по справі № 440/16032/21 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/16032/21, що є неприпустимим.

Наголошував, що Другий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 31 січня 2023 року по справі № 440/16032/21 зазначив: «суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4059,99 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, а тому задоволенню в цій частині позов не підлягає». В результаті порівняння заявлених позивачем вимог щодо визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 та їх обґрунтування невиплатою фіксованої суми індексації з урахуванням вимог абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, зобов`язання виплатити недоплачену суму індексації у межах справи № 440/16032/21 та у даній справі, можна дійти до висновку, що ці вимоги є ідентичними, оскільки підстави позову та вимоги є тими самим, а зміна суми індексації, на отриманні якої наполягає позивач, та частково змінене текстуальне викладення предмету позову, не змінює суті цих вимог. Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 01.03.2018 до 14.06.2019 включно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь Позивача індексацію - різницю грошового забезпечення 4059,99 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 вже були вирішені Полтавським окружним адміністративним судом у рішенні від 27 травня 2022 року по справі № 440/16032/21 та Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 31 січня 2023 року по справі № 440/16032/21.

Надаючи оцінку в межах доводів апеляційної скарги Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач дійсно вже звертався до суду з адміністративним позовом (справа №440/16032/21) до військової частини НОМЕР_1 з позовними вимогами про:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 17.06.2016 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 таку індексацію із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року у сумі 70 260,90 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4059,99 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 фіксовану індексацію 4059,99 грн за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно у сумі 62 794,51 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 у справі № 440/16032/21, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 17.06.2016 по 28.02.2018.

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію його грошового забезпечення за період з 17.06.2016 по 28.02.2018.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 р. по справі № 440/16032/21 - в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 у справі № 440/16032/21 залишено без змін.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4059,99 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 фіксовану індексацію 4059,99 грн за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 включно у сумі 62 794,51 грн суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того розрахунку, що, починаючи з наступного місяця за місяцем підвищення доходу (березень 2018 року) наростаючим підсумком, індекс споживчих цін не перевищував 103% до жовтня 2018 року, а у жовтні 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017). Водночас, на підставі наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку суми нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення суд дійшов висновку, що за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 військової служби індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалась у повному обсязі.

Тож у підсумку суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Серед підстав позову у справі, що розглядається (№ 440/9967/23), позивач посилається на порушення відповідачем абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в частині невиплати на користь позивача індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 14.06.2019 у сумі 4059,99 грн в місяць на загальну суму 65031,56 грн.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, ці позовні вимоги вже були вирішені судом у справі № 440/16032/21.

Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави вцілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити йому індексацію-різницю грошового забезпечення з 01.03.2018 по 14.06.2019 відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, яке отримало своє остаточне вирішення в межах розгляду справи № 440/16032/21.

Суд повторює, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги до того самого відповідача з тих самих підстав.

У разі незгоди із вирішенням судами позовних вимог у справі № 440/16032/21 позивач мав право оскаржити судові рішення у цій справі в касаційному порядку. Водночас з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі №440/16032/21 позивачем не оскаржувалися в касаційному порядку.

Зміна формулювання позовних вимог та доповнення позову новим нормативним обґрунтуванням не змінює підстав позову, що розглянутий судами у справі № 440/16032/21, а є намаганням переглянути рішення судів, які набрали законної сили.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо не надання правової оцінки у справі 440/16032/21 правильності нарахованих відповідачем позивачу сум індексації грошового забезпечення з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, оскільки, як слідує із змісту судових рішень у вказаній справі, судами надавалася оцінка підставам позову в обґрунтування яких позивач, серед іншого, посилався на порушення цим же відповідачем положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 440/9967/23 відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 02.09.2024 у справі № 280/4009/23, від 17.08.2023 у справі № 440/8966/22, від 30.01.2024 у справі № 480/3426/23.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст. 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, та з урахуванням того, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення допустив порушення норм процесуального права, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 по справі № 440/9967/23 - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло