Справа № 120/7114/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2024 р. Справа № 120/7114/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0231-UA-0013778 від 05.03.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 22.11.2018 року являється власником комплексу будівель та споруд загальною площею 6 577 кв. м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2 05.03.2024 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0-0231-UA0013778, яким позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 213 776, 23 грн. Водночас позивач наголошує, що при винесенні зазначеного податкового повідомлення-рішення відповідачем не враховано, що комплекс будівель та споруд, власником якого він є, складається з телятника, корівника, будинку тваринника, зерноскладу, конюшні, кормоцеху, кузні, пилорами, пункту штучного осіменіння, свинарників, будівлі вагової, які, в свою чергу, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та згідно пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно. Враховуючи викладене, позивач вважає податкове повідомлення-рішення №0-0231-UA0013778 протиправним та з метою його скасування звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 04.06.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.06.2024 за вх.№36345/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000; ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Відповідач наголошує, що згідно з даними інформаційних систем ДПС, позивач не перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець. Відтак, зважаючи, що у 2022 році позивач не здійснював діяльність як сільськогосподарський товаровиробник, відсутні підстави для застосування вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України при нарахуванні податку на зазначені вище об`єкти нерухомого майна за вказаний податковий період.

26.06.2024 за вх.№37753/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач звертає увагу, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем безпідставно не враховано рішення 31 сесії Сьомаківської сільської ради 7 скликання від 23.06.2020 №401 в частині визначення ставок податку для фізичних осіб на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивачеві з 22.11.2018 на праві приватної власності належить комплекс будівель та споруд загальною площею 6 577, 73 кв. м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2 . Зазначений комплекс складається з телятника, корівника, будинку тваринника, зерноскладу, конюшні, кормоцеху, кузні, пилорами, пункту штучного осіменіння, свинарників, будівлі вагової.

05.03.2024 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0-0231-UA0013778, яким позивачеві нараховано за 2022 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 213 776, 23 грн.

Однак позивач вважає, що нерухоме майно, на яке нараховано податок, призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому згідно пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, позивач 13.03.2024 оскаржив податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду скарги Державною податкової службою України 26.04.2024 прийнято рішення про залишення податкового повідомлення-рішення від 05.03.2024 без змін, а скарги без задоволення.

З метою скасування податкового повідомлення-рішення №0-0231-UA0013778 від 05.03.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункт 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач з 22.11.2018 є власником комплексу будівель та споруд загальною площею 6 577, 73 кв. м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Комплекс складається з телятника, корівника, будинку тваринника, зерноскладу, конюшні, кормоцеху, кузні, пилорами, пункту штучного осіменіння, свинарників, будівлі вагової.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд НК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (чинного в період, за який позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) віднесено будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні, будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Суд наголошує, що відповідачем не заперечується приналежність нерухомого майна позивача до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).

В той же час, відповідач вказує, що підставою для оподаткування належного позивачеві майна стало те, що позивач не здійснював діяльність як сільськогосподарський товаровиробник.

В контексті наведеного суд зазначає таке.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17 та ряду інших.

У цих постановах Верховний Суд зауважив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом із тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Суд наголошує, що будь-яких доказів того, що позивач здійснював протягом 2022 року виробництво сільськогосподарської продукції та операції з постачання/реалізації с/г товару (договора купівлі- продажу/поставки худоби, будь-якого сільськогосподарського товару, накладні, податкові накладні, видаткові накладні, товаротранспорті накладні тощо), і, як наслідок, був сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять.

Сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 визначив, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Відтак, факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником не доведено, а тому у останнього відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Водночас суд звертає увагу на те, що належне позивачеві нерухоме майно розташоване на території Сьомаківської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від №707-р 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» Сьомаківську територіальну громаду Вінницької області включено до складу Хмільницької об?єднаної територіальної громади Вінницької області.

Рішенням 14 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання від 24.06.2021 №575 «Про встановлення податку на майно на території Хмільницької міської територіальної громади» (зі змінами) встановлено податок на майно. Дане рішення застосовується з 01.01.2022 та є чинним до прийняття нового рішення.

Разом з тим, п. 6 вказаного рішення, серед іншого, визначено, що рішення 31 сесії Сьомаківської сільської ради 7 скликання від 23.06.2020 №401 «Про встановлення ставок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» визнається таким, що втратило чинність з 01.01.2022 (крім податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб), а в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, - з 01.01.2023.

Таким чином, до 01.01.2023 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території Сьомаківської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, для фізичних осіб визначався згідно ставок, встановлених рішенням 31 сесії Сьомаківської сільської ради 7 скликання від 23.06.2020 №401.

Так, рішенням від 23.06.2020 №401 та додатком №1 до нього установлено такі ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: код (1270 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства для фізичних осіб - 0 (нуль) відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Вказане рішення набрало чинності з 01.01.2021.

Суд наголошує, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №0-0231-UA0013778 позивачеві визначено суму податкового зобов`язання щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 213 776, 23 грн.

Відповідачем наведено наступний розрахунок податку: приміщення загальна площа об`єкта - 6577,73, ставка податку 0,5%, яка від 6500 грн (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2022) становить 32,50 грн, 6 577,73,10*32,50 грн = сума податку 213 776,23 грн.

Однак, виходячи з приписів п. 6 рішення Хмільницької міської ради 8 скликання від 24.06.2021 №575 «Про встановлення податку на майно на території Хмільницької міської територіальної громади», при розрахунку суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2022 рік відповідач повинен був керуватися саме рішенням Сьомаківської сільської ради 7 скликання від 23.06.2020 №401 «Про встановлення ставок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яким, в свою чергу, встановлено нульову ставку такого податку для будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271).

Враховуючи наведене, слід констатувати, що у 2022 році об`єкти нерухомості, належні позивачеві, а саме комплекс будівель та споруд загальною площею 6 577, 73 кв. м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2 , були звільнені від оподаткування.

За таких обставин, обчислення та нарахування позивачеві податкового зобов`язання щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік є протиправним, а податкове повідомлення-рішення №0-0231-UA0013778 від 05.03.2024 підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наянвість підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 137 грн 76 коп.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 2 137 грн 76 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №0-0231-UA0013778 від 05.03.2024.

Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 137 грн 76 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.09.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна