Справа № 826/5693/18
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року № 826/5693/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Діски А.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Офіса Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Ради прокурорів України (відповідач-1), Генеральної прокуратури України (відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України від 16.02.2018 №12;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 20.02.2018 №26к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішення Ради прокурорів України від 16.02.2018 №12 прийнято передчасно, помилково, без об`єктивного аналізу всіх обставин та документів. Зокрема, позивач вказує, що відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні, прийнятому за результатами розгляду подання прокурора Закарпатської області до Генеральної прокуратури України від 14.12.2017 про звільнення позивача з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, не конкретизовано, які саме порушення стали підставою прийняття рішення та не вказано у чому саме виразилося неналежне виконання посадових обов`язків. Водночас, як стверджує позивач, вжиті ним з метою організації роботи прокуратури заходи, видані накази та розпорядження, проведені спільні з профільними органами державної влади наради, а також показники роботи прокуратури Радою прокурорів України не взято до уваги, відтак, оскаржуване рішення прийнято без врахування доводів позивача.

Крім того, позивач вказує, що у вищезазначеному поданні міститься посилання на наявність у позивача дисциплінарного стягнення догани, накладеного наказом прокурора Закарпатської області від 01.03.2017 №109к за неналежне виконання службових обов`язків, недоліки та прорахунки в організації діяльності Тячівської місцевої прокуратури, незабезпечення дієвого контролю за діяльністю підпорядкованих працівників, яке є неузгодженим рішенням, оскільки оскаржується у судовому порядку, а частина виявлених порушень у роботі прокуратури стали підставою для винесення наказу прокурором Закарпатської області від 01.03.2017 №109к, а тому їх повторне наведення в поданні від 14.12.2017 про звільнення позивача з посади є порушенням статті 61 Конституції України та свідчить про притягнення позивача до юридичної відповідальності двічі за одне й те саже правопорушення, що, у свою чергу, вказує на упередженість подання прокурора Закарпатської області та необ`єктивне дослідження обставин.

Також позивач вказує, що у порушення вимог статті 47 Закону України «Про прокуратуру» не було забезпечено право позивача на отримання копій документів та матеріалів, які стали підставою для перевірки, участь у засіданні та залученні представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання відповідного рішення, що призвело до прийняття Радою прокурорів України необґрунтованого та незаконного рішення, і, як наслідок, прийняття протиправного наказу про звільнення його з адміністративної посади.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №826/5693/18, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Генеральна прокуратура України у поданому до суду відзиві проти позовних вимог заперечує, вказуючи про їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач-2 зазначає про правомірність оскаржуваного наказу, винесеного відповідачем-2 у межах його повноважень та з огляду на рішення Ради прокурорів України від 16.02.2018 №12, яким встановлено наявність підстав для звільнення позивача з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області. При цьому звільнення позивача відбулося у зв`язку з неналежним виконання останнім посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади керівника місцевої прокуратури, відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру», а не за результатами здійснення дисциплінарного провадження відповідно до статей 43-49 вказаного Закону.

Радою прокурорів України також подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-1 зазначає, що оспорюване рішення Ради прокурорів України прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідач-1 вказує про дотримання встановленої законом процедури прийняття рішення від 16.02.2018 №12, з дотриманням принципу рівності перед законом та з забезпеченням позивача права надати усні та письмові пояснення, з врахуванням усних заперечень та внесенням їх до протоколу. Крім того, при прийнятті рішення враховано усі обставини, що мають значення у конкретній ситуації, у тому числі й застосування до позивача дисциплінарних стягнень, зокрема догани відповідно до наказу прокурора Закарпатської області від 01.03.2017 №109к, яке стало наслідком неналежного виконання позивачем упродовж 2016 року службових обов`язків, та результатом оскарження у судовому порядку якого є відмова постановою Закарпатського окружного адміністративного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 в адміністративній справі №807/483/17.

На думку відповідача-1, результати проведеної позапланової перевірки стану організації роботи позивачем як керівником Тячівської місцевої прокуратури підтвердили неналежний стан справ у місцевій прокуратурі та обставини щодо наявних суттєвих недоліків та прорахунків в організації роботи, а також те, що застосовані раніше заходи до їх усунення не дали позитивних результатів.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач стверджує про необґрунтованість доводів відповідачів. Вказує, що законом передбачено вичерпний перелік повноважень керівника місцевої прокуратури, водночас, відповідачами не вказано, які саме повноваження не вжито позивачем. На думку позивача, нівелюючи вимоги законодавства, відповідачі покладають у вину позивачу всі недоліки, виявлені в роботі ввіреної йому прокуратури, без встановлення його безпосереднього відношення до цих недоліків. Натомість, як вказує позивач, ним вжиті всі надані статтею 13 Закону України «Про прокуратуру» повноваження з метою організації роботи підпорядкованої місцевої прокуратури та забезпечено її належну роботу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті.

14.08.2018 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

Відповідно до протоколу судового засідання від 01.10.2018 суд ухвалив відмовити у прийнятті заяви про зміну предмету позову.

У судовому засіданні 01.10.2018, за клопотаннями учасників справи, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» 24.11.2023 до Київського окружного адміністративного надійшла адміністративна справа №826/5693/18.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами матеріали адміністративної справи №826/5693/18 за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Діски А.Б.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 адміністративну справу №826/5693/18 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 13.09.2024 замінено найменування відповідача у справі, а саме Генеральну прокуратуру України на Офіс Генерального прокурора.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України від 03.12.2015 №702к за результатами конкурсного відбору ОСОБА_2 призначено на посаду керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області строком на п`ять років з 15 грудня 2015 року.

14.12.2017 прокурор Закарпатської області звернувся до Генеральної прокуратури України з поданням № 11-744 вих.17 (21) про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків.

За результатами розгляду подання прокурора Закарпатської області та долучених до нього матеріалів, рішенням Ради прокурорів України від 16.02.2018 № 12 рекомендовано звільнити ОСОБА_2 з адміністративної посади керівника Тячівською місцевої прокуратури у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Наказом Генерального прокурора України від 20.02.2018 №26к, керуючись пунктом 3 частини першої статті 9, статті 41 Закону України «Про прокуратуру», звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області за неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частина перша статті 41 Закону України «Про прокуратуру»).

Вважаючи рішення Ради прокурорів України від 16.02.2018 №12 та наказ Генерального прокурора України від 20.02.2018 №26к протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає неаступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону № 1697-VII Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

За приписами частин першої та другої статті 8 Закону № 1697-VII Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури. Генеральну прокуратуру України очолює Генеральний прокурор.

Приписами частин першої, третьої статті 41 Закону № 1697-VII передбачено, що звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав: 1) подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням; 2) переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої пунктами 1-3 частини третьої статті 39 цього Закону); 3) неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, встановлюється Радою прокурорів України з дотриманням передбачених статтею 47 цього Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що підставою для звільнення прокурора з адміністративної посади, зокрема, є неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, що встановлюється за відповідною рекомендацією Ради прокурорів України, а безпосереднє звільнення з такої посади здійснюється Генеральним прокурором, у тому числі щодо посади керівника місцевої прокуратури, яку й обіймав позивач.

Суд звертає увагу, що звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді не є видом дисциплінарного стягнення, а є наслідком реагування на передбачені частиною першою статті 41 Закону України «Про прокуратуру» обставини, у тому числі неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади. При цьому, звільнення прокурора з адміністративної посади не є безумовною підставою для звільнення з посади в органах прокуратури.

Отже, процедура звільнення прокурора з адміністративної посади безпосередньо не пов`язана зі здійсненням дисциплінарного провадження відносно такого прокурора. Відтак, доводи позивача у цій частині визнаються судом необґрунтованими, оскільки такі не відповідають вищезазначеним приписам законодавства.

Згідно з частиною восьмою статті 71 Закону № 1697-VII Рада прокурорів України у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів організовує виконання рішень конференції, а також вирішує питання щодо скликання та проведення всеукраїнської конференції прокурорів. Повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України визначаються цим Законом та положенням про Раду прокурорів України.

Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 затверджено Положення про Раду прокурорів України (надалі - Положення), яким визначаються організаційні засади діяльності, повноваження та порядок роботи Ради.

За змістом пункту 2.4 Положення участь у призначенні та звільненні прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом, є одним з основних завдань Ради прокурорів України (далі по тексту - Рада прокурорів).

Підпунктами 1, 2 і 9, 10 п. 4.1 Положення встановлюється, що Рада прокурорів вирішує питання внутрішньої діяльності прокуратури, а також інші питання, безпосередньо не пов`язані з виконанням повноважень прокурорів, зокрема: вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом; співпрацює з Генеральною прокуратурою України з питань призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом; у передбачених Законом випадках розглядає звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади; у випадках та в порядку, визначених законом, встановлює наявність підстав для звільнення прокурора з адміністративної посади за неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

У відповідності до підпунктів 1, 5 частини дев`ятої статті 71 Закону № 1697-VII Рада прокурорів: вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом; розглядає звернення щодо неналежного виконанням прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади.

При цьому, суд звертає увагу, що законом не визначено (не обмежено) коло осіб, звернення яких розглядаються Радою прокурорів. Враховуючи повноваження керівника регіональної прокуратури, передбачені частиною першою статті 11 Закону України № 1697-VII, у разі наявності підстав, право на таке звернення до Ради прокурорів має не лише Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, відповідно до частини шостої статті 49 Закону № 1697-VII, а й керівник регіональної прокуратури, як безпосередній керівник у розумінні положень частини третьої статті 17 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до матеріалів справи прокурор Закарпатської області звернувся до Генеральної прокуратури України з поданням від 11.12.2017 № 11-744 вих.17 (221) про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків. За результатами розгляду вказаного подання та долучених до нього матеріалів рішенням Ради прокурорів України від 16.02.2018 № 12 рекомендовано звільнити позивача з адміністративної посади керівника Тячівською місцевої прокуратури у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Порядок роботи Ради прокурорів визначається розділом 6 Положення, у відповідності до змісту пункту 6.1 якого, Рада прокурорів здійснює свою роботу у формі засідань, що проводяться за необхідності, як правило, не рідше одного разу на квартал.

Пунктом 6.4 Положення встановлюється, що для внесення питань на розгляд Ради прокурорів її голові членом Ради подається відповідна інформація, у якій викладається суть питання, його обґрунтування, додаються матеріали, необхідні для розгляду, та перелік нормативних актів, що регулюють зазначене питання, списки запрошених осіб.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з отриманням подання прокурора Закарпатської області щодо внесення рекомендації про звільнення позивача з посади керівника Тячівської місцевої прокуратури з підстав неналежного виконання посадових обов`язків, листом від 31.01.2018 №01/1/5-30 за підписом голови Ради прокурорів України повідомлено позивача про розгляд звернення 16.02.2018, вказаним листом також надано роз`яснення гарантій, передбачених статтею 47 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотання та відводів, отримання копії відповідного рішення (т. 2 а.с. 35).

З урахуванням наведеного, суд визнає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення Радою прокурорів України приписів статті 41 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, як вбачається з матеріалів справи, до протоколу засідання Ради прокурорів України від 16.02.2018 №2, в якому безпосередньо взяли участь позивач та його представник, внесені усні заперечення позивача, що свідчить про врахування їх при прийнятті оскаржуваного рішення. Доказів зворотного позивачем не надано.

Щодо підстав звільнення з адміністративної посади - неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, - слід зазначити наступне.

Повноваження керівника місцевої прокуратури визначені статтею 13 Закону № 1697-VII, зокрема керівник місцевої прокуратури:

1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;

2) організовує діяльність місцевої прокуратури;

3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі;

4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури;

4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;

5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Керівник місцевої прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, питання щодо звільнення позивача з адміністративної посади ініційовано прокурором Закарпатської області, яким на адресу голови Ради прокурорів України направлено подання від 11.12.2017 № 11-744 вих.17 (221) з проханням розглянути питання щодо внесення рекомендації про звільнення з адміністративної посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, молодшого радника ОСОБА_1 .

У даному листі наголошено, зокрема, що за недоліки в роботі до керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 упродовж 2016 та 2017 років неодноразово вживалися заходи, передбачені Положенням про преміювання працівників органів прокуратури; наказом прокурора Закарпатської області від 01.03.2017 №109к за неналежне виконання службових обов`язків, недоліки та прорахунки в організації діяльності Тячівської місцевої прокуратури, незабезпечення дієвого контролю за діяльністю підпорядкованих працівників ОСОБА_1 оголошена догана; не зважаючи на зауваження прокуратури області, керівником Тячівської місцевої прокуратури належних висновків не зроблено, дієвих організаційних та практичних заходів щодо покращення стану організації роботи очолюваної ним прокуратури не вжито; перевіркою стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у Тячівський місцевий прокуратурі встановлені суттєві порушення Закону України «Про прокуратуру», наказів Генеральної прокуратури України, а також наявність організаційних та практичних прорахунків у роботі тячівської місцевої прокуратури. Зазначено, що на оперативній нараді у прокурора Закарпатської області 29.11.2017 відбулося обговорення результатів вказаної перевірки та засвідчено, що істотні прорахунки в організації роботи очолюваної прокуратури, відсутність дієвого керівництва підпорядкованими працівниками допущені керівником Тячівський місцевий прокуратури унаслідок неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків: керівнику місцевої прокуратури не вдалось забезпечити своєчасності та якості розподілу обов`язків між керівництвом та працівниками місцевої прокуратури. Зокрема, в розподілі не знайшло свого відображення питання нагляду за станом та умовами зберігання речових доказів, вилучених у кримінальному провадженні; така бездіяльність керівника Тячівської місцевої прокуратури призвела до системного привласнення (розтрати) невстановленими особами складових частин транспортних засобів, розміщених на майданчику для тимчасового утримання речових доказів Тячівського ВП ГУНП в Закарпатський області; встановлено факт видання керівником місцевої прокуратури наказів поза межами своїх адміністративних повноважень; при виданні окремих наказів не враховано зміни у чинному законодавстві, зокрема те, що органи прокуратури не здійснюють нагляд за додержанням та застосуванням законів, а також представництво інтересів громадян; не налагоджено дієвої системи контролю за своєчасним та ефективним виконанням контрольних документів, що призводить до несвоєчасного та неякісного їх виконання; незадовільною є робота керівника прокуратури щодо оперативного обговорення питань прокурорської діяльності, на нарадах важливі питання прокурорської діяльності не розглядаюся, не виявляються ініціатива щодо ix виокремлення та розв`язання; у діяльності з питань роботи з кадрами керівником місцевої прокуратури допущено ряд суттєвих прорахунків; керівником прокуратури належним чином не забезпечується виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури; стан ділових процесів не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в органах прокуратури України; не забезпечено належну організацію нагляду за додержанням за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням; виявлені суттєві прорахунки організації нагляду за додержанням законів при прийманні, реєстрації, розгляді та вирішенні заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, своєчасності внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування; не забезпечено ефективного процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, що розслідуються піднаглядними територіальними органами поліції, чим порушуються вимоги статей 2, 9, 28, 36 КПК України; виявлено факти недотримання вимог КПК України у кримінальних провадженнях, у яких нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва здійснюється безпосередньо керівником Тячівської місцевої прокуратури; не забезпечується дієвий контроль та організація роботи на напрямку підтримання публічного обвинувачення та представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень.

Судом також встановлено, що результати перевірки стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у Тячівській місцевій прокуратури 29.11.2017 заслухано на оперативній нараді у прокурора Закарпатської області, протокол оперативної наради у прокурора Закарпатської області від 29.11.2017 №25.

З урахуванням зазначеного, зважаючи на надані суду матеріали, суд визнає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності конкретизації в оскаржуваному рішенні Ради прокурорів України, які саме порушення стали підставою його прийняття, адже такі спростовуються наданими суду матеріалами проведеної перевірки та висновками галузевих структурних підрозділів Генеральної прокуратури України у межах їх компетенції.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем наявність вказаних вище недоліків та прорахунків в організації діяльності Тячівської місцевої прокуратури не заперечується.

Як вказано вище, за приписами пункту 3 частини першої статті 41 Закону № 1697-VI звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з підстави неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Відтак, відповідач-2, приймаючи оскаржуване рішення про звільнення позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1697-VI.

Водночас, суд звертає увагу, що вищевказані обставини та відносини, які склалися між позивачем та прокурором Закарпатської області, у результаті яких ініційовано розгляд Радою прокурорів України питання звільнення позивача за неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади та закріплених статтею 13 Закону № 1697-VI, та прийнято відповідне рішення, не можуть бути оцінені судом, адже такі відносяться до дискреційних повноважень відповідачів, які передбачені Законом України «Про прокуратуру», зокрема статями 11, 41, 71 Закону № 1697-VI.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 4 частини другої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.

Отже, законодавством не визначено право адміністративного суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб`єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.

Крім того, суд повторно наголошує, що під час звільнення позивача з адміністративної посади керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області фактично було здійснено прокурорське самоврядування, яке здійснюється на власний розсуд, а не застосовано до позивача дисциплінарне стягнення.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду України від 24.04.2019 у справі № 808/1350/17 та постановою Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 826/13848/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є правомірними, законними та ґрунтуються виключно на вимогах Закону України «Про прокуратуру», а тому позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини цієї справи, суд дійшов висновку про доведеність відповідачами у даному випадку в діяннях позивача факту неналежного виконання посадових обов`язків та, відповідно, підстав для звільнення його з адміністративної посади керівника Тячівської місцевої прокуратури, наслідком чого стало прийняття наказу Генеральним прокурором України від 20.02.2018 №26к про звільнення позивача з адміністративної посади.

При цьому, судом враховується, що наказом Генерального прокурора України від 20.02.2018 № 26к позивача було звільнено з посади керівника регіональної прокуратури та позивач продовжив працювати в органах прокуратури.

Позивач просить поновити його на посаді керівника Тячівської місцевої прокуратури. Водночас з огляду на вимоги ст. 39, 41 Закону № 1697-VI на адміністративній посаді в прокуратурі може працювати лише особа, яка є прокурором.

Проте, як вбачається з копії наказу № 558к від 07.08.2018 позивача було звільнено з посади прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури та з органів прокуратури Закарпатської області за власним бажанням (п. 7 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру") (т. 2 а.с. 96).

Підсумовуючи викладене, враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Офіса Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Діска А.Б.