Справа № 160/16366/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/16366/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

в адміністративній справі №160/16366/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 24.06.2024 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 05.10.2023 по 31.05.2024 в розмірі 172779,35 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 пенсію в розмірі 172779,35 грн. негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/16366/24 за позовною заявою ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пенсії.

Ухвала суду першої інстанції від 01.07.2024 року мотивована тим, що ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і будь-яким іншим судом, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб судове рішення у справі №560/19796/23.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що спір у справі №160/16366/24 не стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб судове рішення у справі №560/19796/23, оскільки позовні вимоги цих справ є кардинально різними і не дублюються. Тому спір у справі №160/16366/24 є новим спором, який у свою чергу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2023 ОСОБА_1 подав до ПФУ заяву про призначення пенсії №312 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №07 від 12.10.2023 у призначенні пенсії - відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

ОСОБА_1 не погодився з даним висновком органів Пенсійного фонду України подав позов до Хмельницького окружного адміністративного суду з вимогами щодо скасування рішення та врахування періодів роботи до пільгового стажу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі № 560/19796/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

1) зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1996 по 31.05.1999, з 25.06.1999 по 16.02.2000, з 01.06.2000 по 22.06.2000, з 01.09.2000 по 11.07.2002, з 02.08.2002 по 02.07.2003, з 08.07.2003 по 31.12.2003 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також періоди навчання з 01.01.2004 по 22.06.2004, з 01.08.2004 по 29.08.2004, з 01.11.2004 по 22.06.2005 та період роботи з 16.09.2023 по 05.10.2023 до загального та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2023 року.

Позивач у поданій до суду позовній заяві, зазначає, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року у справі №560/19796/23 виконано в повному обсязі, проте після призначення пенсії ОСОБА_1 , відповідач заборгованість по пенсії, яка виникла в зв`язку із тривалістю розгляду судової справи за період з 05.10.2023 по 31.05.2024 в розмірі 172779,35 грн., позивачу не сплатив пославшись на очікування виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для виплати сум, нарахованих за рішеннями суду.

Аналіз наведених вище обставин дає підстави для висновку, що спірні правовідносини фактично виникли у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі №560/19796/23, про що йдеться у поданій до суду позовній заяві.

Разом із тим положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а та від 16.02.2019 року у справі №816/2016/17.

Статтею 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Варто звернути увагу на те, що наведені положення КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суд звертає увагу, що у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем судового рішення у справі №120/8921/23 позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий позов.

Відтак, якщо позивач вважає, що прийнятим на виконання вищевказаного судового рішення рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним такого рішення (тобто в порядку судового контролю за виконанням судового рішення), а не подавати новий позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 року у справі №260/1898/22, від 24.09.2020 року у справі №640/15623/19 та ряду інших.

Зміст поданого позову свідчить про те, що такий фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, що ухвалене за результатами розгляду справи №560/19796/23, так як суд у згаданому рішенні від 08.01.2024 у справі №560/19796/23 вказав про обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

1) зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1996 по 31.05.1999, з 25.06.1999 по 16.02.2000, з 01.06.2000 по 22.06.2000, з 01.09.2000 по 11.07.2002, з 02.08.2002 по 02.07.2003, з 08.07.2003 по 31.12.2003 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також періоди навчання з 01.01.2004 по 22.06.2004, з 01.08.2004 по 29.08.2004, з 01.11.2004 по 22.06.2005 та період роботи з 16.09.2023 по 05.10.2023 до загального та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2023 року.

Тобто позивач, звертаючись до суду з новим позовом, фактично обрав інший спосіб захисту в спірних правовідносинах, які вже вирішені судом, що унеможливлює розгляд такого в позовному провадженні.

Відтак слід дійти висновку, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому слід врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, що наведені у постанові від 20 лютого 2023 року (справа 260/3380/21).

Так, суд касаційної інстанції вказав, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За вказаних обставин ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і будь-яким іншим судом, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб судове рішення у справі №560/19796/23.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача при виконанні судового рішення у справі №560/19796/23 порушено його права, свободи чи інтереси, то він вправі звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.09.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Н.А. Олефіренко