Справа № 520/16393/24
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року № 520/16393/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови/перешкоджанню у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.11 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її командира звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.11 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її командира виключити військовослужбовця ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, та направити його особову справу до відповідного РТЦК та СП для постановки на військовий облік.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, вчинено протиправні дії щодо відмови/перешкоджанню у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.11 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач звернувся з рапортом від 15.05.2024 року до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що виховує дитину віком до 18 років.

До вказаного рапорту додано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року у справі №754/13986/21 про розірвання шлюбу та копію договору про визначення місця проживання, утримання дитини та про участь у її вихованні №1414 від 8 липня 2022 року.

Військова частина НОМЕР_1 на рапорт позивача листом №3344 від 22.05.2024 року повідомила, що підстави, які передбачають звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану за сімейними обставинами або з інших поважних причин, визначені пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється, зокрема, «військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дичини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України». Зазначено, що виходячи з вище викладеного та документів доданих до рапорту на звільнення з військової служби позитивного рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби не прийнято.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо відмови у звільненні з військової служби, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Так, відповідач прийшов до висновку про відсутність підстав визначених приписами п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу для задоволення рапорту позивача.

При цьому, позивач посилався на те, що на час його звернення до відповідача з рапортом на звільнення 15 травня 2024 року, частини 12 статті 26 в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» не існувало.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у спірних правовідносинах не мав правових підстав під час розгляду рапорту позивача (22.05.2024 року) керуватись приписами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції, яка втратила чинність.

За таких обставин, відповідачем у спірних правовідносинах правомірно застосовано приписи Закону України Про військовий обов`язок і військову службу в актуальній редакції на час розгляду рапорту позивача.

Позивачем до рапорту додано зокрема копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року у справі №754/13986/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрований 16.07.2005 р., про що у Деснянському районному у місті Києві відділі реєстрації актів цивільного стану, складено актовий запис № 011663.

При цьому, вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не визначено обов`язку щодо самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_1 та не позбавлено батьківських прав матері ОСОБА_3 .

Також, позивачем до рапорту додано копію договору про визначення місця проживання, утримання дитини та про участь у її вихованні №1414 від 8 липня 2022 року.

Згідно пунктом 1.7. Договору Мати після розірвання шлюбу буде проживати окремо від Батька, що за домовленістю сторін не може вважатись перешкодою для реалізації Матір`ю прав і обов`язків з виховання та утримання Дитини.

Відповідно до п. 2.1. Договору Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Здійснення Батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав Дитини та її людської гідності.

Відповідно до п. 2.6. Договору Батьки спільно будуть приймати участь у вихованні Дитини шляхом надання один одному рівних можливостей для спілкування з Дитиною, проведення з Дитиною необхідного часу з виховною метою спілкування згідно з прийнятими нормами спілкування з дітьми відповідного віку, систематичного проведення навчально-виховних заходів із Дитиною, організації для дитини навчального та виховного процесу без обмежень.

Тобто, Договором визначено обов`язок батьків виховувати дитину на однакових засадах, в не залежності від місця проживання матері.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже, Сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За таких обставин, позивачем не додано до рапорту про звільнення зі служби доказів, які б давали відповідачу правові підстави для звільнення позивача з військової служби.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вищевказаній частині.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.