Справа № 160/16471/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , Генерального штабу Збройних Сил України, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 - не надання старшому сержанту Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповідей про результати розгляду всіх питань, поставлених у колективній заяві від 12.02.2024 року та у колективній заяві від 06.06.2024року, у тому числі про прийняті рішення та вжиті заходи щодо їх виконання;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати старшому сержанту Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду всіх питань, поставлених у колективній заяві від 12.02.2024 року та у колективній заяві від 06.06.2024 року та у тому числі - про прийняті рішення та вжиті заходи щодо їх виконання;
- визнати протиправною бездіяльністю Генерального штабу Збройних Сил України - не надання старшому сержанту Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповідей про результати розгляду всіх питань, поставлених у колективній заяві від 12.02.2024 року та у колективній заяві від 06.06.2024 року, у тому числі - про прийняті рішення та вжиті заходи щодо їх виконання;
- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України надати старшому сержанту Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду всіх питань, поставлених у колективній та у колективній заяві від 06.06.2024 року, у тому числі - про прийняті рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з іншими військовослужбовцями взводу розвідки в/ч НОМЕР_4 неодноразово (23.10.2023 року, 12.02.2024 року, 06.06.2024 року) направляв звернення до Генерального штабу ЗСУ з проханням надати достовірну інформацію, а саме: чи видавався наказ командира в/ч НОМЕР_5 майора ОСОБА_2 на посаду тво командира в/ч НОМЕР_6 без попереднього вирішення питання Генеральним штабом ЗСУ про його переміщення, про дату, підстави переміщення і призначення на керівну посаду у в/ч НОМЕР_6 .
Позивач зазначив, що зі спливом п`яти днів ні відповідач 1, ні відповідач 2 не проінформувати позивача про прийняте рішення, а протягом місяця (до 24.06.2024 року) повинен був надати позивачу обґрунтовану відповідь про прийняте рішення і вчинені заходи для перевірки постановлених у зверненні питання. На думку позивача, відповідачі проігнорували заяву позивача.
Ухвалою від 27 червня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
29.06.2024 року представник Військової частини НОМЕР_4 надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що по суті, є вимога позивача щодо визнання дій відповідачів неправомірними в частині не надання йому відповіді по суті колективних звернень 12.02.2024 та 06.06.2024, які є по своїй суті вимогою про розгляд та надання відповіді по суті колективного звернення від 23.10.2023.
Матеріали справи містять відповідь командира військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2023 № 3/5616 на колективне звернення від 23.10.2023 громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яке в порядку статті 7 Закону України «Про звернення громадян» було передане вищим командуванням на розгляд командиру військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2023 № 3/5616, в частині що стосується питання поставленого у запиті від 23.10.2023, заявникам було надано відповідь, що з приводу надходження від РУ СТрО «Схід» до Генерального штабу Збройних Сил України даних про видачу, реєстрацію наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 27 від 17.04.2022 даних у військової частини НОМЕР_2 немає.
Отже, саме по суті запиту і було надано відповідь заявників повідомлено, що військова частина НОМЕР_2 не має інформації про те чи надходили від РУ СТрО «Схід» до Генерального штабу Збройних Сил України дані про видачу, реєстрацію наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 27 від 17.04.2022 року
Запит громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 12.02.2024 взагалі не містить прохальної частини щодо надання якоїсь інформації. Містить лише повідомлення про ненадання їм інформації за запитом від 23.10.2023, при цьому питання що стосується наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.04.2022 вже викладається в іншому виклад.
У зверненні від 06.06.2024 позивач також не ставить нових запитань, а лише вимагає надати відповідь на ті самі питання, що були поставлені у колективному звернення від 23.10.2024.
У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
09.07.2024 Генеральний штаб Збройних Сил України надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що пересиланні за належністю звернення громадян іншому (відповідному) органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявнику об`єктивний та всебічний розгляд його заяви.
Запитувана позивачем інформація за своєю природою є правовою інформацією, оскільки позивач в своєму запиті фактично просив надати роз`яснення та консультації з правових питань, а саме - з питання проходження військової служби громадянами України із посиланням на відповідні положення законодавства, що, в свою чергу, підпадає під дію Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
За результатом опрацювання надати відповідь заявнику.
Запит від 23.10.2023 та звернення позивача від 12.02.2024 та від 06.06.2024 було надіслано відповідачем 2 за належністю, вжито всіх дій щодо їх розгляду.
Відтак протиправної бездіяльності з боку Відповідача 2 щодо забезпечення розгляду (направлення за належністю) поданих позивачем запиту та заяви немає.
Заява громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 12.02.2024 взагалі не містить прохальної частини щодо надання якоїсь інформації. Містить лише повідомлення про ненадання їм інформації за запитом від 23.10.2023, питання що стосується наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.04.2022 вже викладається в іншому викладі.
У зверненні від 06.06.2024 позивач також не ставить нових запитань, а лише вимагає надати відповідь на ті самі питання, що були поставлені у колективному запиті від 23.10.2023.
Оскільки у зверненні від 12.02.2024 відсутня прохальна частина звернення, у зверненні від 06.06.2024 питання поставлені ті самі, що й у звернення від 23.10.2023, на яке військова частина НОМЕР_2 вже надала відповідь, звернення від 12.02.2024 та від 06.06.2024 не потребують надання відповіді, оскільки такі відповіді вже були надані Позивачу у листі від 11.11.2023 № 3/5616.
Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 та зобов`язання вчинити певні дії в частині, що його стосується є безпідставними.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач направив на адресу начальника Генерального штабу ЗСУ генералу-лейтенанту ОСОБА_11 запит «Про надання офіційних відомостей» від 23.10.2023 року позивач, в частині майора ОСОБА_2 запитує: «просимо надати офіційні відомості чи надходили від РУ СТрО «Схід» данні про видачу, реєстрацію наказу № 27 від 17.04.2022р. командира в/ч НОМЕР_2 про призначення провідного інженера ВП №227 МО а-ра Акуліча на посаду ТВО командира в/ч НОМЕР_2 .».
Матеріали справи містять відповідь командира військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2023 р. № 3/5616 на колективне звернення від 23.10.2023р. громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яке в порядку статті 7 Закону України «Про звернення громадян» було передане вищим командуванням на розгляд командиру військової частини НОМЕР_2 .
В матеріалах справи наявний лист від 11.11.2023 року № 3/5616, з якого видно по надання відповіді позивача по суті звернення позивача.
Запит від 23.10.2023 та звернення позивача від 12.02.2024 та від 06.06.2024 надіслано відповідачем 2 за належністю до Військової частини НОМЕР_2 .
Під час розгляду справи представник Військової частини НОМЕР_2 у відзиві на позов зазначив, що оскільки у зверненні від 12.02.2024 року відсутня прохальна частина звернення, у зверненні від 06.06.2024 року питання поставлені ті самі що й у зверненні від 23.10.2024 року , на яке Військова частина НОМЕР_2 вже надана відповідь, тому, на думку відповідача 1 , не потребують надання відповіді.
Позивач вважає протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 та Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненадання відповідей по суті поданих колективного звернення від 12.02.2024 року та у колективного звернення від 06.06.2024 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Відповідно до статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Згідно зі статтею 21 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VІ від 13.01.2011 року публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Згідно із частин 1, 2 статті 13 вказаного Закону України розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до частин 1-4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону України розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з частин 1, 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач, зокрема, має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до вимог Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 30 січня 2019 року № 23/2019 (далі Положення), Відповідач 2 здійснює стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил, інших складових сил оборони, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Генеральний штаб Збройних Сил України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, постановами Верховної Ради України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, наказами та директивами Міністерства оборони України, наказами та директивами Міністра оборони України, наказами та директивами Головнокомандувача Збройних Сил України, а також цим Положенням.
З огляду на вказане, суд погоджується з твердженями відповідача, що не можна втручатися в діяльність відповідача 2 при здійсненні ним функцій та повноважень, визначених законодавством, та переймати на себе не властиві функції, якими наділений Відповідач 2 як головний орган військового управління з планування оборони держави, стратегічного планування застосування Збройних Сил України.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскарження дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР). Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Частиною першою статті 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Аналізуючи приписи Закону № 393/96-ВР можна зробити висновок, що відповідач 2 при пересиланні за належністю звернення громадян іншому відповідному органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявнику об`єктивний та всебічний розгляд його заяви.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до Генерального штабу Збройних Сил України з запитом про надання інформації у колективній заяві від 12.02.2024 року та у колективній заяві від 06.06.2024 року.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України).
З наведеного вище суд робить висновок, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині розгляду позовних вимог стосовно не розгляду колективної заяви від 12.02.2024 року, оскільки такий спір вже вирішено судом.
Стосовно не розгляду колективного звернення від 06.06.2024 року, суд зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до відповіді командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2023 р. № 3/5616, в частині що стосується питання поставленого у запиті від 23.10.2023 року, заявникам надана відповідь, що з приводу надходження від РУ СТрО «Схід» до Генерального штабу Збройних Сил України даних про видачу, реєстрацію наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 27 від 17.04.2022 року даних у Військової частини НОМЕР_2 немає.
По суті запиту було надано відповідь, позивача повідомлено, що Військова частина НОМЕР_2 не має інформації про те чи надходили від РУ СТрО «Схід» до Генерального штабу Збройних Сил України дані про видачу, реєстрацію наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 27 від 17.04.2022 року.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача 1, що запит громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 06.06.2024 року прохальної частини щодо надання інформації не містить, оскільки з суті колективного звернення від 06.06.2024 року зрозуміло, яку саме інформацію хочуть отримати.
На підставі викладеного вище, враховуючи наявну в матеріалах справи відповідь командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2023р. № 3/5616 на колективне звернення від 23.10.2023 громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зважаючи на той факт, що у запиті від 06.06.2024 року поставлені ті ж самі питання, що і у зверненні від 23.10.2024 року, на яке Військова частина НОМЕР_2 вже надала відповідь, тому суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.
Стосовно тверджень позивача про перевірку підтвердження повноважень представника Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_12 , суд зазначає таке.
Згідно із частинами першою та третьою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Стаття 59 КАС України містить вимоги до документів, що підтверджують повноваження представників. Так, частина перша цієї статті визначає, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що юридичні особи, суб`єкти владних повноважень беруть участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Відзив на позовну заяву підписано ОСОБА_12 . На підтвердження повноважень ОСОБА_12 до відзиву надав довіреність на провадження у порядку передоручення представляти інтереси Військової частини НОМЕР_2 в судах України від 15.02.2024 року командира НОМЕР_2 ОСОБА_13 , витяг з наказу від 06.11.2023 року № 315-СТ про призначення командира ОСОБА_13 до виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 .
З огляду на викладене, право ОСОБА_12 на підписання та подання відзиву на позовну заяву як представника Військової частини НОМЕР_2 підтверджено належними доказами.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд робить висновок про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної заяви та зважаючи на той факт, що позивач, у відповідності до норм ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук