Справа № 400/15556/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15556/23

Головуючий І інстанції: Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту ухвали - 18.03.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану і безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації або відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. в розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану та безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації або відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 26.02.2022р. по теперішній час проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 , втім 17.09.2022р. отримав поранення і проходив лікування до 16.05.2023р. (загальний термін лікування). У зв`язку із цим, позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023р., однак отримав відмову, яку і вважає протиправною.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

18.03.2024р. Миколаївським окружним адміністративним судом винесено окрему ухвалу щодо дій ОСОБА_1 відносно надання суду та використання з корисною метою епікризу виписного з медичної картки стаціонарного хворого №4011, виданого Військово-медичним клінічним центром Західного регіону.

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 29.03.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.03.2024р.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

29.04.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

06.05.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її задоволення.

Так, у світлі доводів апеляційної скарги та обставин цієї справи, судова колегія звертає увагу, що згідно зі ст.324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених у ст.249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За змістом ч.1 ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Частиною 4 ст.249 КАС України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Відповідно до ч.9 ст.249 КАС України, окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

За відповідним клопотанням прокурора або ж органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Тобто, окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватися будь-якого суб`єкта, зокрема й того, який не бере участі у справі.

Таким чином, окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її постановлення зумовлена завданнями адміністративного судочинства, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування та їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

За цих обставин, слід наголосити на тому, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Водночас, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або ж системних порушень закону.

Підставою для прийняття окремої ухвали є виявлення порушення закону та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена включно у тому разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити (службова недбалість, зловживання владою тощо).

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для прийняття окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акта з чітким зазначенням такої норми та обґрунтуванням, у чому саме полягає відповідне порушення.

Крім того, якщо під час розгляду справи встановлено ознаки кримінального правопорушення, суд, постановляючи відповідну окрему ухвалу про інформування прокурора або органу досудового розслідування, має вказати, ознаки якого саме кримінального правопорушення ним було виявлено, а також обґрунтовувати, покликаючись на належні докази, які містяться в матеріалах справи, суть кримінального правопорушення.

Наведене правозастосування цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.02.2023р. у справі №140/506/22, від 07.12.2023р. у справі №420/21182/21 та від 14.03.2024р. у справі №420/10595/22.

Так, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд 1-ї інстанції, з урахуванням офіційної відповіді з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 30.01.2024р. та 22.02.2024р. відносно періоду проходження лікування ОСОБА_1 в цьому медичному закладі, зазначив про наявність обґрунтованих сумнівів у легітимності наданого позивачем епікризу виписного з медичної картки стаціонарного хворого №4011. Відповідно, у суду першої інстанції були побоювання використання ОСОБА_1 підробленого документа з метою отримання матеріального зиску за рішенням суду та введення таким чином суду в оману.

Однак, судом першої інстанції при цьому не зазначено, які ж саме ознаки правопорушення ним виявлено, а також конкретну норму законодавства, яку, на його переконання, порушено позивачем, натомість міститься лише припущення суду та загальне посилання на нібито порушення позивачем норм закону (без конкретизації якого саме).

Надаючи ж оцінку доказам, які на думку суду 1-ї інстанції викликають сумніви, колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві взагалі не зазначав про те, що проходив лікування у спірний період з 17.09.2022р. по 27.03.2023р. безперервно, а лише зазначав визначені в офіційних медичних документах (зокрема і в епікризі №4011) періоди лікування.

Як вбачається з наданого ОСОБА_1 епікризу виписного з медичної картки стаціонарного хворого №4011, позивач дійсно знаходився на лікуванні (втім, без уточнення про те, що саме в медичному закладі) у період з 24.09.2022р. (дата госпіталізації) по 27.03.2023р. (дата виписки). У свою чергу, за змістом даного епікризу слідує, що позивачу проведено оперативне втручання 25.03.2023р., а саме: видалення металофіксаторів - шпиця та гвинта з його правої стопи (для чого 24.03.2023р. останній був госпіталізований у травматологічне відділення клініки для видання металоконструкцій).

Варто наголосити, що відповідно до «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о «медична карта стаціонарного хворого № ____» (затв. наказом МОЗ України від 21.01.2016р. №29), форма №003/о є основним медичним документом, що заповнюється на кожного хворого, який влаштовується на стаціонарне медичне лікування, і ведеться в усіх закладах охорони здоров`я, які надають стаціонарну допомогу, та санаторіях. При цьому, форма №003/о містить всі дані відносно стану хворого протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації та проведення лікування, а також дані об`єктивних, функціональних, рентгенологічних, лабораторних та інших методів обстежень.

Форма №003/о ведеться з метою контролю належної організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами (правоохоронних органів, суду тощо).

На підставі даних форми №003/о лікуючий лікар заповнює форму №066/о, після чого форма №003/о передається в кабінет статистики для обробки, а потім до архіву закладу охорони здоров`я. У разі ведення форми №003/о в електронному форматі вона повинна включати в себе всі дані, які містяться на паперовому носії інформації.

Так, у п.45 при виписці хворого лікуючий лікар складає виписний епікриз, у якому коротко резюмує дані про стан хворого при госпіталізації та виписці. У п.п.46-53 зазначаються результати клінічних аналізів крові (загальний, на глюкозу, на амілазу), сечі (загальний, на глюкозу (із добової кількості), на діастазу), копрограма, печінкові проби. Також, у п.п.54,55 вказуються заключний клінічний діагноз, проведені обстеження і лікувальні заходи, аналізується їх ефективність. У п.п.56,57 лікуючий лікар зазначає подальші лікувальні рекомендації та режим хворого, а також вказує результат медичного лікування хворого.

Після заповнення епікризу лікуючий лікар та завідувач відділення зазначають свої прізвища, підписи, реєстраційні номери та дату (число, місяць, рік) заповнення. У пп.57.1,57.2 після заповнення епікризу лікар і завідувач відділення зазначають свої прізвища, підписи, реєстраційні номери та дату (число, місяць, рік) заповнення.

Отже, на переконання колегії суддів, вказаний епікриз оформлений належним чином (за формою згаданої первинної облікової документації №003/о), скріплений підписами і печатками начальника клініки, начальника відділення та лікуючого лікаря, а записи у ньому мають усі необхідні реквізити та беззаперечно підтверджують дані про стан хворого - позивача при госпіталізації та виписці. При цьому, слід звернути увагу на те, що дата виписки позивача, у даному випадку, співпадає з датою заповнення (а саме 27.03.2023р.) епікризу лікарями Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

У контексті зазначеного, також слід наголосити, що позивачем, окрім вказаного вище епікризу, було надано до матеріалів справи і виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого від 30.09.2022р. №12977, у відповідності до якого, позивач в період з 24.09.2022р. по 30.09.2022р. був доставлений та проходив лікування у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, де 28.09.2022р. йому проведено операційне втручання - демонтаж АЗФ правої гомілки та стопи.

У подальшому, 29.09.2022р. Госпітальною ВЛК хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Західного регіону за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) позивачу визначено потребу у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів, про що було видано довідку від 29.09.2022р. за №1311/1.

Вказана довідка теж була надана позивачем до матеріалів позовної заяви.

Аналогічні за змістом довідки ВЛК Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (від 28.10.2022р. №5701, від 28.11.2022р. №6426, від 29.12.2022р. №7253, від 30.12.2022р. №7271, від 08.02.2023р. №1023 та від 25.03.2023р. №742/1) стосовно потреби ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів (включаючи період, означений в нібито підробленому епікризі №4011) також були надані позивачем до позовної заяви.

Отже, факт перебування позивача на лікуванні та, відповідно, у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) за висновком (довідкою) ВЛК Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, суд апеляційної інстанції вважає підтвердженим належними і достатніми доказами, та таким, що не викликає будь-яких сумнів в його достовірності.

Також, апелянт цілком доцільно зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що 21.10.2023р. він звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з пораненням, отриманим 17.09.2022р., та потребою постійного лікування, пов`язаного із отриманим пораненням. До рапорту позивач додав: довідку ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2023р. за №868, довідку Військової частини НОМЕР_1 про обставини одержання ним травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.10.2022р. за №350/174/308/366/пс, а також виписний епікриз КНП «МОКГВВ» із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення від 16.05.2023р. за №1631.

Тобто, до свого рапорту від 21.10.2023р. про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку із пораненням і потребою постійного лікування, пов`язаного із отриманим ним пораненням, позивач взагалі не додавав виписний епікриз військово-медичного клінічного центру західного регіону із медичної карти стаціонарного хворого №4011.

А тому, висновок суду першої інстанції про використання ОСОБА_1 нібито підробленого документа (епікризу №4011) з метою отримання ним певного матеріального зиску за рішенням суду і введення таким чином суду в оману є помилковим та безпідставним, оскільки власний рапорт від 21.10.2023р. він обґрунтовував на інших документах щодо отриманого поранення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, а обставини, що викладені в оскаржуваній ухвалі суду жодним чином не обґрунтовують доцільність і необхідність її постановлення та, як наслідок, повідомлення ТУ ДБР у м.Миколаєві для надання правової оцінки діям позивача.

Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для даної справи, що призвело до неправильного вирішення відповідного процесуального питання, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ї інстанції - скасуванню.

Керуючись ст.ст.52,308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 12.09.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко