Справа № 320/37647/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора з вимогою стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №640/23494/19 про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його 30.10.2019 його звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України. Зазначив, що звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх трудових прав та у подальшому рішенням суду його було поновлено на посаді. Таким чином, позивач вважав, що оскільки відповідачем не виконано рішення суду про поновлення його на посаді, тому з відповідача слід стягнути середній заробіток, як оплату вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 щодо негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 02.11.2019, а саме з 23.11.2022 по 20.11.2023 у розмірі 418440 (чотириста вісімнадцять тисяч чотириста сорок) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 11.09.2024.

29.07.2024, під № 30124 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2012 року проходив службу в органах прокуратури України.

Наказом Генеральної прокуратури України № 1319ц від 30.10.2019, позивача звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 01.11.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора №1319ц від 30.10.2019 щодо звільнення з посади старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 01.11.2019; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 02.11.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2019 по 18.03.2021 у розмірі 555766,40 грн (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят шість гривень сорок копійок) без урахування обов`язкових відрахувань; рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 34735,40 грн (тридцять чотири тисячі сімсот тридцять п`ять гривень сорок копійок) допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Офіс Генерального прокурора звернувся із апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2021 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 - скасовано.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив направити справу на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 22.11.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023, адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 1319ц від 30 жовтня 2019 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 01 листопада 2019 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 02 листопада 2019 року;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 листопада 2019 року по 22 листопада 2022 року в сумі 689861,20 грн (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня двадцять копійок) (сума вказана без урахування обов`язкових відрахувань);

- допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 02 листопада 2019 року;

- допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 34735,40 грн (тридцять чотири тисячі сімсот тридцять п`ять гривень сорок копійок).

Також, 28.06.2023 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 640/23494/19, згідно якого Офіс Генерального прокурора повинен негайно виконати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Проте, станом на момент звернення позивача до суду відповідач у добровільному порядку не виконав вимоги рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.11.2022, а позивач не скористався своїм правом на звернення до органів державної виконавчої служби.

У подальшому, на виконання вказаного судового рішення у справі № 640/23494/19, наказом Генерального прокурора від 20.11.2023 № 1289ц, скасовано наказ Генерального прокурора від 30.11.2019 №1319ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 02.11.2019, про що проінформовано позивача листом від 22.11.2023 №07/1/1-1688вих-23.

Позивач вважаючи свої права порушеними внаслідок невиконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі №640/23494/19 в частині поновлення ОСОБА_1 , на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Також, як зазначає позивач, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі №640/23494/19 починаючи з 23.11.2022 (наступний робочий день після прийняття рішення у справі) по 20.11.2023, коли наказом Генерального прокурора від 20.11.2023 №1289ц скасовано наказ Генерального прокурора від 30.11.2019 №1319ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 02.11.2019.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що рішення суду про поновлення позивача було виконано відповідачем із затримкою, внаслідок чого, період затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить з 23.11.2022 по 20.11.2023, адже в результаті встановлення судовим рішенням факту порушення роботодавцем конституційного права особи на працю внаслідок незаконного звільнення, відновлення такого права має відбуватись негайно без будь-якого відтермінування, що закріплено на законодавчому рівні, при цьому, що законних підстав для невиконання рішення суду у відповідача не було.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, для стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду має бути вина власника або уповноваженого ним органу у такій затримці. Однак, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. Крім того, зайняття адвокатською діяльністю перешкоджало вирішенню питання про поновлення на посаді, до того ж, позивачу неодноразово направлялись листи із проханням зґявитись до відділу кадрів.

Особливу увагу апелянт акцентує увагу на тому, що сумо неправильно розраховано період стягнення компенсації за затримку, адже рішенням суду охоплено дату 20.11.2023, проте саме з цієї дати наказом Офісу було поновлено позивача на посаді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України, визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, визначено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 2 ст. 372 КАС України, закріплено, що судове рішення, яке набуло законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За ч. 2 ст. 235 КЗпП України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У ч. 8 ст. 235 КЗпП України, зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до норм п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

У свою чергу, пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З наведеного слідує, що положеннями трудового законодавства визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що на виконання судового рішення у справі № 640/23494/19, наказом Генерального прокурора від 20.11.2023 № 1289ц скасовано наказ Генерального прокурора від 30.11.2019 № 1319ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 02.11.2019, про що проінформовано позивача листом від 22.11.2023 №07/1/1-1688вих-23.

Позивач вважаючи свої права порушеними внаслідок невиконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 в частині поновлення ОСОБА_1 , на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як зазначає позивач, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 починаючи з 23.11.2022 (наступний робочий день після прийняття рішення у справі) по 20.11.2023, коли наказом Генерального прокурора від 20.11.2023 №1289ц скасовано наказ Генерального прокурора від 30.11.2019 №1319ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 02.11.2019.

Так, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Колегія суддів наголошує на тому, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, є саме видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, обов`язок роботодавця полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Так, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення установити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Приписи статті 236 КЗпП України, не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (роботодавця, власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема. Кодексом адміністративного судочинства України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача та висновки суду першої інстанції про наявність затримки з боку відповідача виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі).

Відповідач також зазначає, що причиною затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді була наявність у позивача статусу адвоката. У частині тверджень відповідача про те, що зайняття позивачем адвокатською діяльністю є перешкоджало належному вирішенню питання щодо поновлення його на посаді прокурора, колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Водночас, норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді. За приписами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Отже, законодавцем передбачено чіткий порядок дій особи, щодо якої виникають обставини несумісності або можливого конфлікту інтересів у зв`язку з зайняттям адвокатською діяльністю. Відтак, відсутній був обов`язок позивача попередньо, як умову для поновлення на роботі в органах прокуратури, зупиняти чи припиняти адвокатську діяльність.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки відповідачем виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 починаючи з 23.11.2022 (наступний робочий день після прийняття рішення у справі). Висновки суду по суті позовних вимог є правильними.

Водночас, у частині висновків суду першої інстанції про присуджену суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, колегія суддів не погоджується з розрахованою судом сумою, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції було виснувано, що затримка виконання рішенням Окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 щодо поновлення позивача на посаді у період з 23.11.2022 по 20.11.2023 становить 259 робочих днів (з урахуванням приписів Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX від 15.03.2022), а тому, середній заробіток за цей час становить - 418440,40 грн. (259 робочих дні х 1615,60 грн. суму середньоденної заробітної плати позивача на момент його звільнення).

Водночас, колегія суддів вважає, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, у даному випадку це 20.11.2023.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановления рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як вже було зазначено, наказом Генерального прокурора від 20.11.2023 № 1289ц, ОСОБА_1 поновлено на посаді з 02.11.2019, тобто останній день строку затримки виконання рішення суду - 19.11.2023.

У той же час відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 28.12.2019 № 18-1410зп, яка знаходиться у матеріалах справи № 640/23494/19, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становила 1615,60 грн.

Відповідно до листа Міністерства економіки України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 ріу» від 12.08.2021 № 47-03/520, ураховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2022 році» 26.08.2021 № 1004-р, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ (набрав чинності 24.03.2022) загальна кількість робочих днів у період з 23.11.2022 (наступний день після ухвалення рішення суду про поновлення на посаді) по 19.11.2023 (останній день перед поновленням на посаді) становить 258 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді за період з 23.11.2022 по 19.11.2023 становить саме 416824,80 грн. (258 робочих дні х 1615,60 грн. суму середньоденної заробітної плати позивача на момент його звільнення), що помилково не було враховано судом першої інстанції під час вирішення даного спору, а отже, підлягає зміні рішення суду в резолютивній частині щодо суми стягнення, позаяк, спір по суті вимог було вирішено правильно та з дотриманням норм законодавства.

За наслідком розгляду матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що, у даному випадку, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні у резолютивній частині щодо суми стягнення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року - змінити в резолютивній частині, виклавши її у наступній редакції:

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 22.11.2022 у справі № 640/23494/19 щодо негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 02.11.2019, а саме з 23.11.2022 по 19.11.2023 у розмірі 416824,80 грн (чотириста шістнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 80 коп).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко