Справа № 380/9054/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 рокусправа № 380/9054/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі ГУ ПФУ у Донецькій області, відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач 3), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2024 №26 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 №26 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД "Вітас" та призначити пенсію за віком з 01.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.02.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 14.02.2024 № 26. Відповідач 2 відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001, оскільки роботу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу. За вказаний період відсутня інформація про сплату страхових внесків. Зазначає, що загальний стаж становить 29 років 11 місяців 26 днів. Позивач зазначає, що не сплата роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.

Ухвалою від 06.05.2024 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 27.05.2024 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

10.06.2024 від ГУ ПФУ у Донецькій області надійшов відзив (вх. №43754), в яком відповідач 2 зазначив, що за відсутності у системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період з 01.07.2000 по 31.12.2023, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або за результатами перевірки, проведеної, у тому числі за заявою власника трудової книжки. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не враховано період роботи з 01.07.2000 по 10.04.2001 згідно трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_2 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД «Вітас», оскільки відсутні відомості про роботу на зазначеному підприємстві у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За наведених обставин прийнято рішення № 26 від 14.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 -IV.

12.06.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12670ел.), в якому відповідач 1 зазначив, що до страхового стажу не враховано період роботи з 01.07.2000 по 10.04.2001 згідно трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_2 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД «Вітас», оскільки відсутні відомості про роботу на зазначеному підприємстві у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За наведених обставин прийнято рішення № 26 від 14.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 -IV.

24.06.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 47828), в якому відповідач 3 зазначив. що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 07.02.2024 року та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Донецькій області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в призначенні пенсії по віку, про що винесено рішення № 26 від 14.02.2024, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За доданими документами Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. В подальшому на підставі розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.04.2024 та доданих до неї документів, рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в призначенні пенсії по віку, про що винесено рішення №26 від 15.04.2024, оскільки страховий стаж становить 30 років 03 місяці (з необхідних 31), що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За доданими документами ГУ ПФУ в Закарпатській області до страхового стажу заявника зараховано період роботи у ЛТД «Вітас» згідно записів трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_4 по 30.06.2000, а з 01.07.2000 стаж враховано згідно індивідуальних даних про застраховану особу. Беручи до уваги те, що записи в трудовій книжці позивача не підтверджені первинними документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а існуючі недоліки є суттєвими, тому і немає жодних правових підстав зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 на підставі виключно даних трудової книжки позивача.

02.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 50095).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 датою народження ОСОБА_1 є 31.01.1964.

За наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань ГУ ПФУ у Донецькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 14.02.2024 № 26. Згідно змісту цього рішення зазначено, що ОСОБА_1 звернувся 07.02.2024 із заявою щодо призначення пенсії. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 закону № 1058 про причині відсутності необхідного страхового стажу 31 року.

Також за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024 № 26. У цьому рішенні зазначено: «Дата звернення за призначенням пенсії: 08.04.2024. Вік заявника 60 років 2 місяці 7 днів. Стаж заявника при призначенні пенсії становить 30 років 3 місяці. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника період роботи в ЛТД «Вітас» зараховано згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 по 30.06.2000, а з 01.07.2000 стаж враховано згідно індивідуальних даних про застраховану особу.».

Враховуючи наведене, при вирішенні даної справи суд надає правову оцінку саме підставам прийняття відповідачами спірного рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 3 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності 01.01.2004 Законом №1058-IV, періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до ст. 3 та ст. 56 Закону № 1788-ХІІ на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 за № 794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Згідно приписів ст. 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (надалі по тексту також - Порядок №637) регламентовано, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу правового регулювання, визначеного приписами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Однак, суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону № 1058-ІV сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

За змістом ст. 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за № 2464-VI (надалі по тексту також Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.

У досліджуваному випадку суд керується нормами матеріального права, чинними на час спірних правовідносин, зокрема, за період з 01.01.2000 по 22.04.2001.

Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування " від 26.06.1997 за №400/97-ВР (надалі по тексту також Закон №400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР.

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (ст. 5 Закону № 400/97-ВР).

Згідно п.п. п.п. 2.1., 2.2. п. 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-1 від 06.09.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1996 за № 550/1575 (надалі по тексту також Інструкція №11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Підпунктами 18.2, 18.3. і 18.4. п. 18 Інструкції №11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2., 2.4., 2.7. пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані:

- вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування;

- своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти;

- зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (п.п. 19.1. п. 19 Інструкції №11-1).

З наведеного слідує, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком № 637, і таким документом для нього є трудова книжка (основний документ). Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Названі документи є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 18.02.1994 зарахований на посаду замісника директора торгівлі у ТзОВ «ЛТД Вітас», а 22.04.2001 звільнений з посади замісника директора по торгівлі за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми РС-право дійсно видно, що за період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 відсутня інформація про сплату страхових внесків, так і інформація в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Як слідує із приписів ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

При цьому, у ч. 10 ст. 20 Закону №1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично внаслідок невиконання ТзОВ «ЛТД Вітас» обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність інформації в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17 та від 08.04.2022 у справі № 242/1568/17.

Таким чином, суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 у період з 01.07.2000 по 22.04.2001 у ТзОВ ЛТД «Вітас» підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Окремо суд відзначає, що саме відповідач у спірному випадку є тим суб`єктом владних повноважень, який в силу закону здійснював та здійснює контроль за виконанням платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування власного обов`язку щодо своєчасності, повноти нарахування і сплати внесків із заробітку ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що надана позивачем трудова книжка містить належні та достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач вчинив усі залежні від нього дії, щоб надати підтверджуючі документи для підтвердження наявного страхового стажу.

При цьому підтверджений пенсійним органом страховий стаж позивача станом на день його звернення від 08.04.2024 складає 30 років 03 місяці.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За наслідком розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідні положення ч. 2 ст. 2 КАС України відповідачами дотримані не були, що зумовило звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

Звідси, оскаржувані рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 та ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені у п. п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС України, тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати, а першу позовну вимогу задовольнити повністю.

Щодо вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію, то суд вказує таке.

Суд враховує, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.

Водночас цим судовим рішенням встановлена протиправність рішень ГУ ПФУ у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 та ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26 щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001. Відповідач 3 не заперечує наявності у позивача страхового стажу у кількості 30 років 03 місяці. Проте, зарахувавши позивачу згадуваний період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 до страхового стажу, такий буде складати більше 31 року.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії та необхідними документами вперше 07.02.2024, відповідно пенсію необхідно призначити з з 01.02.2024.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якої дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Донецькій області.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Щодо судового збору, то оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) призначити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.02.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД «Вітас» з 01.07.2000 по 22.04.2001.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4; ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.09.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна