Справа № 360/1434/23
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1434/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Ревою Світланою Леонідівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), поданим в його інтересах адвокатом Ревою Світланою Леонідівною (далі представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку ОСОБА_1 та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 по справі № 420/21821/21» та стягнення середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в частині нарахованої суми до сплати ОСОБА_1 ;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в розмірі 464498,32 грн (чотириста шістдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім гривень 32 копійки).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 16 червня 2022 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/21821/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року.

Виконавчий документ у справі № 420/21821/21, виданий на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, містить зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року.

25 січня 2023 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70611817, відповідно до якої боржнику надано 10 робочих днів для її виконання.

19 червня 2023 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 70611817 на підставі пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Але фактичного виконання рішення суду не відбулось. Відбулось лише написання листа боржником про його виконання. Також, відсутній розрахунок нарахованої суми до виплати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням державного виконавця, стягувачем в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» подано скаргу до керівника вищого рівня.

14 серпня 2023 року заступником начальника Управління Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Половніковим Романом Сергійовичем прийнято постанову про перевірку законності виконавчого провадження, яка також не містить чіткого посилання на розрахунки та фактичну виплату середнього заробітку.

17 вересня 2023 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до державного виконавця з вимогою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (справа № 420/25010/23).

16 жовтня 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено та зазначено, що позивач фактично не погоджується із сумою, яка йому нарахована та виплачена на виконання рішення суду, що не було предметом розгляду справи № 420/21821/21, та, відповідно, сума не визначена резолютивною частиною рішення суду. Суд звертає увагу, що відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. З огляду на викладене, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2023 року № 70611817, винесену заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким Антоном Валентиновичем.

З посиланням на положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), представник позивача зазначає, що відповідач неправильно обчислив суму середнього заробітку на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/21821/21, у зв`язку з чим наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 по справі № 420/21821/21» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

За розрахунком представника позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року складає 464498,32 грн.

Ухвалою від 11 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Реви Світлани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд зазначив, що для захисту порушених прав при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 позивач має право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, оскільки в цьому випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору і наразі має місце спір щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року та направлено адміністративну справу № 360/1434/23 до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована тим, що заявлені позовні вимоги не стосуються порядку виконання судових рішень (по справі № 420/21821/21), направлені на відновлення порушеного (на думку позивача) права щодо скасування наказу відповідача в частині нарахованої суми до сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року та стягнення такої суми. Відтак, спірні правовідносини в рамках розгляду цієї справи та справи № 450/21821/21 не є аналогічними, отже, в даному випадку наявні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Ухвалою від 26 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 09 квітня 2024 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку у адміністративній справі № 360/1434/23.

У зв`язку з невиконанням ІНФОРМАЦІЯ_2 вимог ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі та через невжиття останнім жодних заходів щодо отримання запитуваної судом інформації та документів, судом постановлено ухвали від:

30 квітня 2024 року про надання відповідачем додаткових пояснень та витребування доказів від відповідача;

23 травня 2024 року про витребування доказів від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України;

05 червня 2024 року про витребування доказів від ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

05 липня 2024 року про витребування доказів від ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

29 липня 2024 року про повторне витребування доказів від відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позов не визнав, про що 24 квітня 2024 року через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» за вхідним реєстраційним № 3380/2024 подав відзив на позовну заяву від 24 квітня 2024 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 (на теперішній час ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в період з 29 квітня 2015 року по 23 грудня 2015 року на посаді начальника відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 адміністративний позов позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 відповідачем виконано шляхом зарахування 29 жовтня 2021 року на картковий рахунок позивача 2029,80 грн грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23 грудня 2015 року (дата виключення зі списків особового складу).

Позивач, після виключення зі списків ІНФОРМАЦІЯ_6 і вибуття 23 грудня 2015 року до нового місця проходження військової служби, до суду з позовом про перерахування та виплату грошового забезпечення звернувся лише 25 березня 2021 року (справа № 420/4562/21), тобто через 5 років 3 місяці, штучно збільшуючи період затримки розрахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21 адміністративний позов позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо середнього заробітку задоволено частково.

Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/21821/21 в рішенні від 21 квітня 2022 року не визначено розмір середнього заробітку до сплати позивачу.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду виконано шляхом зарахування 09 листопада 2022 року на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 на картковий рахунок позивача 0,98 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року.

З посиланням на положення статей 47, 116, 117 КЗпП України, статті 26 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, розділ ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, відповідач зазначає, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Позивач не був звільнений з військової служби, перебуваючи на службі в ІНФОРМАЦІЯ_5 , а лише увільнений від займаної посади і призначений до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17 грудня 2015 року № 937 (зазначений у наказі ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23 грудня 2015 року № 246) підполковника ОСОБА_1 начальника відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_6 призначено військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_7 … призначається на вищу посаду у порядку просування по службі.

Згідно із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23 грудня 2015 року № 246 підполковника ОСОБА_1 начальника відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_6 … вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, місто Южне, Одеської області.

Тобто, станом на 23 грудня 2015 року (дата виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 ) звільнення позивача з військової служби не відбулось. Фактично позивач був звільнений з військової служби у 2017 році.

Згідно з витягом з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27 квітня 2017 року № 112 підполковника ОСОБА_1 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 звільнено у запас відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий облік та військову службу» (зазначено у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21).

У зв`язку з цим, резюмує відповідач, неможливо покласти на нього таку відповідальність, яка передбачена статтею 117 КЗпП України, а саме, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки увільнення з займаної посади не є тотожнім звільненню з військової служби.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, представником позивача подана відповідь на відзив від 01 травня 2024 року б/н.

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, у період з 29 квітня 2015 року по 23 грудня 2015 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 , який в подальшому реорганізований у ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23 грудня 2015 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з призначенням наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 грудня 2015 року № 937 на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 та вважається таким, що вибув до нового місця служби, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 30 квітня 2015 року серії НОМЕР_2 , видане Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 , витяг із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 29 квітня 2015 року № 81, витяг із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 23 грудня 2015 року № 246, послужний список від 18 червня 1994 року та довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 квітня 2024 року № ВП/267.

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (справа № 420/4562/21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 420/4562/21, яке набрало законної сили 21 вересня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (раніше ІНФОРМАЦІЯ_6 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23 грудня 2015 року (дата виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 ), виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 23 грудня 2015 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, яке набрало законної сили 05 жовтня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року.

Означеним судовим рішенням серед іншого встановлено таке:

на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 ІНФОРМАЦІЯ_2 29 жовтня 2021 року здійснено виплату ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2029,80 грн;

позивач, ОСОБА_1 , звільнений з ІНФОРМАЦІЯ_6 23 грудня 2015 року, проте при звільненні йому протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23 грудня 2015 року, що безпосередньо встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21;

виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року по 23 грудня 2015 року проведена ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення суду 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 лише 29 жовтня 2021 року;

таким чином, у відповідача наявний обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу, ОСОБА_1 , середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

при цьому, розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, має розраховуватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

На виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 04 листопада 2022 року видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21», яким наказано виплати підполковнику запасу ОСОБА_3 (ІПН ) середньомісячне грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23 грудня 2015 року в розмірі 1 грн 00 коп. (одна грн. 00 коп.).

Розрахунок середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23 грудня 2015 року суду не надано.

Відповідно до платіжного доручення від 08 листопада 2022 року № 1323 та відомості розподілу витрат ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 листопада 2022 року № 221109РВ24 ОСОБА_1 09 листопада 2022 року перераховано 0,98 грн (1,00 грн - 1,5 % військового збору = 0,98 грн).

Не погодившись з нарахованою та сплаченою відповідачем сумою середнього грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями частини четвертої статті 2 Закону № 2232 визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 2232 визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008 в редакції, чинній на дату виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 ), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Абзацом першим пункту 242 підрозділу «Порядок звільнення» розділу ХІІ «Звільнення з військової служби» Положення № 1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення № 1153/2008).

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

На день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі Інструкція № 260).

Відповідно до абзаців другого-п`ятого пункту 1.2 розділу І Інструкції № 260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1.7 розділу І Інструкції № 260 визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Абзацом першим підпункту 37.1.1 пункту 37.1 розділу ХХХVІІ Інструкції № 260 визначено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

З вище наведених положень слідує, що грошове забезпечення позивача мало бути виплачено позивачу до дня виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як встановлено судом з вищеописаних матеріалів справи, позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 з 23 грудня 2015 року.

Відповідно, грошове забезпечення позивача у повному обсязі мало бути виплачено позивачу 23 грудня 2015 року.

Після виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та всіх видів забезпечення позивачу 29 жовтня 2021 року сплачено компенсацію відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 2029,80 грн на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 420/4562/21.

Всі ці обставини встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21.

Слід зазначити, що Законом № 2011-XII, Положенням № 1153/2008 та Інструкцією № 260 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовців Збройних Сил України. Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Нерозповсюдження на військовослужбовців Збройних Сил України норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців Збройних Сил України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до цих правовідносин норми КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 ) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_5 ) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України:

в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року).

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Зважаючи на вище наведені положення КЗпП України та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що стаття 117 КЗпП України розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати належних працівникові при звільненні сум.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Оскільки обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року встановлений відповідачу рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, яке набрало законної сили та є обов`язковим як для відповідача, так і суду, що розглядає означену справу, суд відхиляє твердження відповідача про неможливість покладання на нього такої відповідальності, яка передбачається статтею 117 КЗпП України, а саме, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки увільнення з займаної посади не є тотожнім звільненню з військової служби.

У цій справі суд фактично здійснює перевірку виконання відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, яким зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплати середнє грошове забезпечення позивачу за час затримки розрахунку при виключенні зі списків ІНФОРМАЦІЯ_6 , в частині правильності здійсненого розрахунку розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діє на час вирішення спору).

Згідно з підпунктом «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, є Порядок № 260, реченням другим абзацу другого пункту 7 розділу І «Загальні положення» якого визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, є Інструкція № 260, пунктом 1.7 якої визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Інструкції № 260 можна дійти висновку, що:

згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку військовослужбовцям Збройних Сил України проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;

нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед звільненням. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середнього грошового забезпечення;

до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії грошове забезпечення позивача за два місяці, що передували виключенню зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, складало:

за жовтень 2015 року (31 календарний день) 4312,02 грн, у тому числі посадовий оклад 1105,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років 494,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1478,02 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 110,50 грн, премія 994,50 грн;

за листопад 2015 року (30 календарних днів) 4563,00 грн, у тому числі посадовий оклад 1105,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років 494,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1729,00 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 110,50 грн, премія 994,50 грн.

Здійснюючи позивачу відповідно до Порядку № 100 розрахунок суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, суд використовує саме довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, оскільки відповідачем не виконані вимоги ухвал в частині надання: довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2015 року із зазначенням у довідці окремо всіх складових грошового забезпечення та фактично відпрацьованих днів у кожному місяці за вказаний період, довідку про фактично нараховане та виплачене ОСОБА_1 при звільненні грошове забезпечення із зазначенням у довідці окремо всіх складових грошового забезпечення, довідку про належне ОСОБА_1 при звільненні грошове забезпечення та довідку із зазначенням у довідці окремо розміру та всіх складових місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія)) підполковника ОСОБА_1 на посаді начальника відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_6 станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329.

За жовтень 2015 року та листопад 2015 року позивачем відпрацьовано 61 календарний день (за жовтень 2015 року 31 календарний день, за листопад 2015 року 30 календарних днів). Кількість фактично відпрацьованих днів також встановлено судом на підставі даних довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, а саме шляхом порівняння розміру складових грошового забезпечення за жовтень-листопад 2015 року відносно до грудня 2015 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 визначений період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року,

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року складає 2137 календарних днів.

Середньоденне грошове забезпечення позивача складає 145,49 грн ((4312,02 грн + 4563,00 грн) : 61 календарний день = 145,49 грн).

Відповідно, середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в арифметичному обчисленні складає 310912,13 грн (середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 2137 календарних днів).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

Європейський суд з прав людини трактує поняття «якість закону» таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Проте такий період не може бути більшим за 6 місяців.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Аналогічний правовий висновок сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі 821/1083/17.

Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19 вказано, що при визначенні суми, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 200/5764/20-а та постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для визначення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року суд застосовує порядок розрахунку середнього заробітку, передбачений Порядком № 100, з врахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, зокрема, викладеної у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу при виключенні зі списків особового складу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 6336,88 грн, з яких посадовий оклад 819,84 грн, оклад за військовим званням 96,45 грн, надбавка за вислугу років 366,52 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1282,81 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 81,98 грн, премія 3689,28 грн.

Отже, у цій справі загальний розмір виплат, нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу, складає 8366,68 грн, з яких:

посадовий оклад 819,84 грн, оклад за військовим званням 96,45 грн, надбавка за вислугу років 366,52 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1282,81 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 81,98 грн, премія 3689,28 грн;

компенсація відпустки як учаснику бойових дій, виплачена 29 жовтня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 2029,80 грн.

Розмір невиплаченої позивачу у день виключення зі списків особового складу компенсації відпустки як учаснику бойових дій в сумі 2029,80 грн (виплачена 29 жовтня 2021 року) по відношенню до всіх належних при звільненні виплат у розмірі 8366,68 грн становить 24,26 % ((2029,80 грн х 100 %) : 8366,68 грн = 24,26 %).

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року складає 75427,28 грн та обраховується таким чином: середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 2137 календарних днів = 310912,13 грн (середнє грошове забезпечення); 310912,13 грн (середнє грошове забезпечення) х 24,26 % (розмір невиплаченої позивачу у день виключення зі списків особового складу компенсації відпустки як учаснику бойових дій) : 100 % = 75427,28 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне врахувати, що така тривала затримка в розрахунку відповідача з позивачем безпосередньо пов`язана й з тим, що позивач до 25 березня 2021 року не звертався до суду за захистом своїх прав, які він вважав порушеними.

Звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав тільки 25 березня 2021 року, тобто через 1919 календарних днів, що минули з дня виключення зі списків особового складу, свідчить про його недобросовісну поведінку та зловживання можливістю стягнення із відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без обмеження граничним строком, яка існувала до 18 липня 2022 року включно.

На думку суду, штучне подовження періоду затримки розрахунку при звільненні спотворює дійсне правове призначення середнього заробітку за час такої затримки, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання перетворює на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Отже, розраховуючи належну до стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року, суд вважає за необхідне застосувати також засади розумності та добросовісності дій працівника, та виключити з 2137 календарних днів затримки 1919 календарних днів затримки, протягом яких позивач не виявляв належної зацікавленості та не вчиняв активних дій щодо захисту своїх порушених прав.

Отже, виходячи з принципів пропорційності, розумності, співмірності та добросовісності дій працівника, суд вважає, що сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за період затримки з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року має складати 7729,80 грн (середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 219 календарних днів затримки (з 25 березня 2021 року (день звернення позивача за судовим захистом його порушених прав на отримання компенсації відпустки як учаснику бойових дій) по 29 жовтня 2021 року) = 31862,31 грн (середнє грошове забезпечення); 31862,31 грн (середнє грошове забезпечення) х 24,26 % (відсоткове значення невиплаченого у день виключення зі списків особового складу грошового забезпечення - компенсації відпустки як учаснику бойових дій) : 100 % = 7729,80 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 неправильно обраховано розмір середнього грошового забезпечення позивача у розмірі 1,00 грн, у зв`язку з чим наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21» є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд не може взяти до уваги здійснений представником позивача у позовній заяві розрахунок розміру середнього грошового забезпечення, оскільки такий розрахунок здійснено на підставі інформації з пенсійної справи позивача, а вихід на пенсію по інвалідності останнім здійснено у 2017 році після звільнення з військової служби з посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно і розмір пенсії позивачу обчислено з грошового забезпечення, яке він отримував перед звільненням з військової служби за посадою військового комісара.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року у розмірі 7729,80 грн.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

У задоволенні позовних вимог (про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку ОСОБА_1 та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року) належить відмовити через неналежність обраного позивачем способу судового захисту та його невідповідність об`єкту порушеного права у спірних правовідносинах.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач як особа з інвалідністю ІІ групи згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), поданий в його інтересах адвокатом Ревою Світланою Леонідівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21».

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року у розмірі 7729,80 грн (сім тисяч сімсот двадцять дев`ять грн 80 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська