Справа № 420/23193/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23193/23
Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 за серпень 2022 року додаткової винагороди збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 за вересень 2022 року додаткової винагороди збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.10.2022р. №290;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 4.09.2022р. №671;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 4.10.2023р. №817;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень та вересень 2022р. збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з березня 2022р. по 19.10.2022р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №290 від 19.10.2022р. його звільнено зі служби за станом здоров`я.

У період проходження служби грошове забезпечення було йому виплачене у неповному обсязі, а саме згідно наказів командира за №671 від 4.09.2022р. та за №817 від 4.10.2022р. премія та додаткова винагорода за серпень, вересень 2022р. йому не виплачувалась.

Не погодившись із вказаними наказами та бездіяльністю відповідача щодо виплату йому додаткової винагороди за серпень, вересень 2022р., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 4.10.2022р. №817 в частині відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за вересень 2022р. додаткової винагороди у розмірі 30 000грн. у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 за вересень 2022р. додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за вересень 2022р. у розмірі 30 000грн. пропорційно в розрахунку на місяць у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у відзиві не зазначено та до суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач відмовився від виконання бойового наказу (розпорядження) у вересні 2022р., та у наказі від №817 від 4.10.2022р. відсутнє обґрунтування підстав відмови позивачу у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за вересень 2022р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168, передбачених Окремим дорученням №912/з/29.

Стосовно наказу ВЧ НОМЕР_1 №290 від 19.10.2022р., суд зазначив, що позивач помилково вважає, що саме на підставі цього наказу його позбавлено спірної додаткової винагороди, оскільки рішення про позбавлення позивача спірної винагороди у серпні та вересні 2022р. було оголошено у наказах №817 від 4.10.2022р. та №671 від 4.09.2022р., а наказ №290 від 19.10.2022р. взагалі не містить жодних рішень щодо цього питання, а лише регулює питання виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та виплати усіх нарахованих та належних позивачу у зв`язку зі звільненням з військової служби виплат.

Крім того, суд вказав, що спірну додаткову винагороду за серпень 2022р. позивачу не виплачено у зв`язку з невиконанням ним бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.08.2022р., у зв`язку з чим було проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт службового розслідування від 1.10.2022р., яким встановлено зокрема те, що ОСОБА_1 не виконав наказ командира 2 мотопіхотної роти ВЧ НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 у районі ведення бойових завдань у Миколаївському районі Миколаївської області, та що з пояснень, зокрема, позивача вбачається, що така відмова мотивована поганим самопочуттям та станом здоров`я.

Проте з таким висновком суду першої не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.317 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 1.03.2022р. по 19.10.2022р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №290 від 19.10.2022р. сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 звільненого з військової служби наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) ) від 19.10.2022 №92-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) п.5 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з 19.10.2022р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У зв`язку із невиплатою у повному обсязі грошового забезпечення, 28.10.2022р. ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із відповідною претензією (а.с.15-17).

4.07.2023р. ВЧ НОМЕР_2 надано відповідь на звернення відповідача, у якій зазначено, що премія та винагорода за серпень не виплачувалась згідно наказу командиру №671 від 4.09.2022р., підстава відмова виконання бойового наказу або розпорядження на підставі рапорту, а премія та додаткова винагорода за вересень не виплачувалась згідно наказу командира №817 від 4.10.2022р., підстав відмова виконання бойового наказу або розпорядження на підставі рапорту.

На погодившись із вказаними наказами та бездіяльністю відповідача щодо невиплати додаткової винагороди за серпень, вересень 2022 року, позивач звернувся до суд із даним адміністративним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу в Україні» від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Приписами ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999р. за №548-XIV (надалі - Статут).

Відповідно до ст.11, 16,30 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За правилами п.26, 27 розділу 1 ч.1 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999р. за №551-XIV (надалі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Приписами ст.4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів І один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У відповідності до ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Приписами ст.48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Положеннями ст.83-86 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. за №608 (надалі - Порядок №608).

Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Приписами п.3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

У відповідності до п.1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з п.3,4 цього ж розділу Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

У відповідності до п.1,2 розділу IV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Як вбачається із матеріалів справи, що згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №670 від 4.09.2022р. призначено службове розслідування за фактом невиконання військовослужбовцями бойового завдання 30.08.2022р., зокрема, ОСОБА_1 (а.с.81-84).

4.09.2022р. наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №671 від 4.09.2022р. у зв`язку із невиконанням бойового наказу або розпорядження на підставі рапорту, сержанта ОСОБА_1 позбавлено щомісячної премії та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за серпень 2022р..

1.10.2022р. складено Акт службового розслідування, яким військовослужбовців, зокрема, ОСОБА_1 визнано вважати таким, що 30.08.2022 не виконано бойовий наказ командира 2 мотопіхотної роти ВЧ НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 у районі виконання бойових завдань у Миколаївському районі Миколаївської області.

4.10.2022р. наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №817 від 4.10.2022р., у зв`язку із діями, які мають ознаки кримінального правопорушення, вирішено не виплачувати, зокрема, ОСОБА_1 щомісячну премію та щомісячну додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за вересень 2022р..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає, що службовим розслідуванням було встановлено факт невиконання групою військовослужбовців, зокрема, ОСОБА_1 30.08.2022р. бойового наказу командира 2 мотопіхотної роти ВЧ НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 у районі виконання бойових завдань у Миколаївському районі Миколаївської області.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які були відібрані в ході проведення службового розслідування 4.09.2022р., «…29 серпня від командира роти отримано наказ про наступ, який я виконав, але повернувшись до розташування підрозділу відчував поганий стан здоров`я та звернувся до командира роти за допомогою внаслідок чого він повідомив про … очікування рішення.

Але 30 серпня близько 03.00 ночі від командира взводу ОСОБА_3 отримав вказівку, що командир роти наказав вирушати в наступ.

Цей наказ в зв`язку із погіршенням стану здоров`я я виконати не зміг, про що повідомив письмово командира роти…»

Також, із матеріалів справи вбачається, що 29.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира 2 МПР, у якому зазначив: «…після повернення після наступальних дій 29.08.2022р. погіршився стан здоров`я після чого звернувся до медика ОСОБА_4 і був записаний на прийом до доктора. В подальших наступальних діях участі прийняти не можу так як не позволяє стан здоров`я», однак вказаний рапорт був відхилений 30.08.2022р., медична допомога надана не була.

В подальшому, 6.09.2022р. позивач потрапив на прийом до лікаря, де зафіксовано загострення захворювання серця та встановлено потребу у направленні на ВЛК (а.с.34-37).

14.10.2022р. 18 Регіональною ВЛК прийнято свідоцтво про хворобу №32, яким визначено ОСОБА_1 на підставі ст.38а, 39б, 74б графі ІІ Розкладу хвороб непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.23-25,26).

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що у даному конкретному випадку, невиконання бойового завдання було пов`язане із поганим станом здоров`я військовослужбовця, що підтверджується медичними висновками, які прийняті в подальшому та його рапортом від 29.08.2022р., якому командуванням ВЧ НОМЕР_1 не надано належної оцінки та не встановлено дійсних обставин поганого самопочуття військовослужбовця, чим порушено його право на отримання своєчасної медичної допомоги.

Судова колегія звертає увагу, що звернення позивача із відповідним рапортом відбулось 29.08.2022р. та вказані обставини були відомі під час проведення службового розслідування у вересні 2022р., однак їх не було досліджено та відповідно не надано належної оцінки.

Крім того, варто зазначити, що спірний наказ №671 від 4.09.2022р. був прийнятий на підставі рапорту, а не на підставі службового розслідування, оскільки службове розслідування за відповідним фактом було призначено наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №670 від 4.09.2022р., тобто в день прийняття спірного наказу.

Відтак, з огляду на вказані обставини у їх взаємозв`язку, судова колегія дійшла висновку про протиправність наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №671 від 4.09.2022р. в частині, що стосується ОСОБА_1 , у зв`язку із чим він підлягає скасуванню.

Що стосується наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №817 від 4.10.2022р., яким позивача позбавлено щомісячної премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168, то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи будь-яких об`єктивних обставин щодо його прийняття, зокрема, наявності факту невиконання позивачем бойового наказу у вересні 2022р..

Що стосується позовних вимог відносно ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно абзацу 1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704.

Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Цього ж дня (24.02.2022р.) Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до п.4 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з п.6 Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі Постанова №168), якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операції Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з 01.03.2022р. до 8.06.2022р. та з 16.06.2022р. по 20.09.2022р. ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 за №76/859 від 17.03.2023р. (а.с.29).

Відтак, судова колегія вважає, що оскільки позивача протиправно позбавлено виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за період серпень, вересень 2022р., то нелажним способом захисту прав особи буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за серпень, вересень 2022р. збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою за адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 4.09.2022р. №671.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 4.10.2023р. №817.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 за серпень та вересень 2022р. додаткової винагороди збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень та вересень 2022р. збільшеної до 30 000грн. та 100 000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко