Справа № 160/7369/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2024 рокуСправа №160/7369/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви від 26.03.2024 про усунення технічної помилки, просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення № (без номера) від 04 березня 2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про відмову у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудька Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Рудька Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , до стажу державної служби період роботи на посаді заступника голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області за період з 05.06.1986 року по 11.02.1993 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 26.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, рішенням відповідача від 04 березня 2024 року було відмовлено в переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за № 889-VІІ, оскільки станом на 01.05.2016 не має стажу 20 років стажу на посадах віднесених до посад державної служби, а складає 18 років 6 місяців 2 дні, тобто менше 20 років, необхідних для призначення пенсії як державному службовцю. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, вважає, що має достатній стаж державної служби. Відповідачем цілком безпідставно не зараховано до стажу роботи на посадах державної служби періодів його роботи на посаді заступника голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів у Дніпропетровській області з 05.06.1986 по 11.02.1993, які належним чином підтверджено записами в трудовій книжці. Тому, з огляду на досягнення пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-ІV, у тому числі не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, позивач вважає, що набув право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», відмова відповідача у переведенні на інший вид пенсії протиправна, що зумовило звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених КАС України.
Ухвалою суду від 25.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.
26.03.2024 від позивача надійшла заява про усунення технічної помилки, в якій зазначає, що в прохальній частині позову помилково вказав: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області…», та просить слово «Хмельницькій» - виключити з тексту позовної заяви.
04.04.2024 від позивача надійшла заява на усунення недоліків, до якої надано засвідчені копії додатків.
Ухвалою суду від 09.04.2024 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7369/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).
До відзиву відповідачем долучено копію пенсійної справи позивача.
07.05.2024 відповідачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів направлення позивачу відзиву на позовну заяву.
20.05.2024 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем у відзиві не спростовано аргументів, зазначених на обґрунтування позовних вимог, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом серії НОМЕР_3 , виданого 03.06.1997 Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 02.11.2021, призначену за заявою від 04.01.2022.
з 01.09.1977 по 29.06.1980 навчання у вищих/середн.НЗ 02 роки 09 місяців 29 днів; з 11.11.1980 по 05.11.1982 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 25 днів; з 23.02.1983 по 08.12.1983 0 років 09 місяців 16 днів; з 17.03.1984 по 02.07.1984 0 років 03 місяці 16 днів; з 02.08.1984 по 02.01.1986 01 рік 05 місяців 01 день; з 03.01.1986 по 06.06.1986 0 років 05 місяців 04 дні; з 07.06.1986 по 11.02.1993 06 років 08 місяців 05 днів; з 12.02.1993 по 15.06.1993 0 років 04 місяці 04 дні; з 16.06.1993 по 31.08.1994 держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 01 рік 02 місяці 16 днів; з 01.09.1994 по 03.01.1996 - держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 01 рік 04 місяці 03 дні; з 04.01.1996 по 31.07.2000 - держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 04 роки 06 місяців 28 днів; з 01.08.2000 по 31.12.2003 - держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 03 роки 05 місяців 0 днів; з 01.01.2004 по 15.12.2011 - держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 08 років 0 місяців 0 днів; з 23.12.2011 по 30.09.2012 безробіття 0 років 10 місяців 0 днів; з 02.10.2012 по 30.09.2021 09 років 0 місяців 0 днів; з 01.12.2021 по 31.12.2021 0 років 03 місяці 0 днів.
26.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №7 (сервісний центр)) із заявою про перехід на інший вид пенсії.
Згідно з розпискою-повідомленням №433 від 26.02.2024, позивачем разом із заявою було подано наступні документи: паспорт, довідки про заробітну плату (спец пенсії) №6, №7; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; інший документ №48.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Означене рішення відповідача обґрунтоване наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. 26.02.2024 заявник звернувся із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. Прикінцевими положеннями Закону №889-VIII збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. На призначення пенсії за Законом № 889-VІІІ мають право особи, яким не призначались пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ: державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; особи, які на день набрання чинності Закону № 889-УІІІ мають стаж не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Пенсії відповідно до Закону № 889-VІІІ, призначаються за умови досягнення пенсійного віку для чоловіків - 62 роки, для жінок - віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, та за наявності страхового стажу для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років. За матеріалами електронної пенсійної справи стаж на посадах, віднесених до посад державної служби, становить 18 років 6 місяців 2 дні. Враховуючи зазначене, здійснити перехід на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ немає можливості, так як заявник станом на 01.05.2016 не працював на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та станом на день набрання чинності Законом 889-VІІІ немає 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, передбачених чинним законодавством.
Не погодившись з відмовою відповідача у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та з не зарахуванням періоду роботи з 05.06.1986 по 11.02.1993 до стажу на посадах, віднесених до посад державної служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Отже, статтею 45 №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.
Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2014 (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01 травня 2016 року.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
При цьому, пунктами 10-12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено умови, за яких державні службовці мають право на призначення пенсії за нормами Закону України «Про державну службу».
Так, пункти 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця це певний вік і страховий стаж.
Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855, який враховується судом відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.
У межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності відмови позивачу у переведенні його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Суд критично оцінює таку позицію відповідача, виходячи з наступного.
04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).
Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.
Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до якого до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (пункт 2).
Пунктом 3 Порядку №283 визначено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.
При цьому, у Додатку до Порядку №283 наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, серед яких зазначено: виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.
Отже, до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота на посадах у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі 607/5615/17.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 02.08.1984, позивач 05.06.1986 був обраний заступником голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів та 11.02.1993 - звільнений з посади по п.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (записи №№5, 6).
Трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати рішення сесії та розпорядження про обрання на посаду та звільнення з посади, записи завірені печаткою установи, міститься підпис голови виконкому. Зауважень до трудової книжки в частині спірного періоду відповідачем не зазначено.
Отже, з урахуванням відомостей з трудової книжки, позивач у періоді з 05.06.1986 по 11.02.1993 працював на посаді заступника голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів, час роботи на якій згідно зі статтею 14 Закону №2493-III та Порядку №283 зараховується до стажу державної служби.
Обґрунтувань причин не зарахування спірного періоду трудової діяльності позивача до стажу державної служби відповідачем не наведеного ані в оспорюваному рішенні, ані у відзиві.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно під час обрахунку стажу державної служби позивача при вирішенні питання щодо переходу з пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VІІІ, не зараховано до стажу державної служби періоди його роботи на посаді заступника голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів.
При цьому, за умови зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу державної служби, такий стаж станом на 01.05.2016 становитиме не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, з матеріалів справи слідує, що на момент звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії позивач досяг 62 років та його загальний страховий стаж становить більше 43 років, що підтверджується розрахунком стажу.
Встановлені судом обставини у справі вказують на те, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого статтею 37 Закону №3723-ХІІ, має необхідний страховий стаж, в тому числі на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років), а отже, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.
Щодо способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у переведенні на інший вид пенсії, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на час звернення із заявою від 26.02.2024 досяг пенсійного віку, встановленого статтею 37 Закону №3723-ХІІ, має необхідний страховий стаж, в тому числі на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років), та з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII, тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення на інший вид пенсії.
За загальним правилом частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби періоду його роботи на посаді заступника голови виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів з 05.06.1986 по 11.02.1993 та зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26.02.2024, тобто з дати звернення, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права у даному випадку є належним і це необхідне для ефективного захисту порушеного права.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова