Справа № 160/13221/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ»
до Виконавчого комітету Першотравенської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
Першотравенська міська рада
про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
22.05.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» до Виконавчого комітету Першотравенської міської ради, в якому позивач просить:
23.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) осіб, залучено до участі у справі третю особу та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
23.07.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк для виконання вимог ухвали суду від 23.05.2024 року.
Третя особа належним чином повідомлена про розгляд справи жодних пояснень до суду не надала про причини такого неподання суд не повідомлено.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Категорія землі згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі житлової та громадської забудови.
Цільове призначення земельної ділянки (код КВЦПЗ) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).
19 березня 2024 року ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ» звернулося через Єдину державну електронну систему у сфері будівництва із заявою № АМ01:7073-6132-7782-4900 із заявою на надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки а саме для будівництва багатофункціонального комплексу за адресою: м.Першотравенськ, вул. Шкільна, 26-А.
До заяви на надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки були додані наступні документи: - договір оренди землі № 41 від 01.11.2023; - витяг з реєстру речових прав про реєстрацію права оренди; - викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Згідно з пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Частиною 2, 5 вказаної статті встановлено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», основними складовими вихідних даних є: 1)містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (ч. 2 ст. 29 Закону №3038-VI).
Частиною 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу (ч. 6 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
У примітках вказаної відмови як обґрунтування такої відмови зазначено: Відсутність згоди орендодавця відповідно до частини 2 пункту 24 договору оренди землі № 41 від 01.11.2023.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем для одержання містобудівних умов та обмежень подано повний пакет документів, визначений частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI.
Як підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем, право користування спірною земельною ділянкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Посилання відповідача на необхідності застосування вимог п. 24 Договору оренди землі щодо одержання позивачем письмової згоди орендодавця на зведення в установленому законодавством порядку жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд та закладів, багаторічних насаджень, на стадії одержання містобудівних умов та обмежень, є безпідставним.
Суд зазначає, що частиною 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень передбачений.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
При цьому, така підстава для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень як відсутність згоди орендодавця на будівництво конкретного об`єкту нерухомості не передбачена частиною 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI.
Так, сама по собі відсутність згоди орендодавця не свідчить (і не може свідчити) про недостовірні відомості у документах, які надав позивач для отримання містобудівних умов та обмежень.
Приймаючи рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень відповідач фактично застосував поняття виявлення недостовірних відомостей у документах на відсутність згоди орендодавця на будівництво конкретного об`єкту, що не відповідає вищевказаним приписам законодавства.
Стадія одержання позивачем містобудівних умов та обмежень, передує стадії розроблення проектної документації та стадії будівництва. Містобудівні умови та обмеження необхідні позивачеві стадії розроблення проектної документації (для розуміння, що і в яких параметрах можливо побудувати), а не для початку будівництва, на яке потрібен дозвіл орендодавця земельної ділянки.
Органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов`язані з обмеженням реалізації певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.
Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).
Так, при обранні способу відновлення порушеного права необхідно виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У разі відсутності підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, передбачених частиною четвертою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури виникає обов`язок видати заявнику містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.
Так, у спірних правовідносинах Виконавчий комітет Першотравенської міської ради не мав підстав для відмови у видачі ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ» містобудівних умов та обмежень, що свідчить про відсутність у відповідача можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд та наявність обов`язку надати містобудівні умови та обмеження.
Водночас, реалізацією відповідачем своїх дискреційних повноважень при наданні містобудівних умов та обмежень буде вважатися визначення Виконавчим комітетом Першотравенської міської ради змісту таких умов та обмежень.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 6056,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3557 від 21.05.2024 року.
При цьому, враховуючи, що позивачем подано позовну заяву до суду подано через підсистему «Електронний суд» та було заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, згідно положень ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягають стягненню в сумі 2422,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
При цьому, суд звертає увагу, що надмірно сплачений судовий збір, згідно із положеннями п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню за клопотанням позивача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв