Справа № 711/4191/24
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4191/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративний за адміністративним позовом ОСОБА_1 до майора поліції 2 взводу 6 роти 1 батальйону 1 полку ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції міста Київ про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до майора поліції 2 взводу 6 роти 1 батальйону 1 полку ОСОБА_2 , Головного управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У подальшому позивачем до суду 03.06.2024 було подано заяву про заміну первісного відповідача Головного управління патрульної поліції в місті Києві на Департамент патрульної поліції міста Київ.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2232039 від 25.05.2024, винесену майором поліції 2 взводу 6 роти 1 батальйону полк-1 управління патрульної поліції в місті Києві Крадажоном Д.М., його ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Суттю адміністративного правопорушення стало нібито порушення п. 17.1 ПДР України, а саме як зазначено в постанові «водій керуючи ТЗ здійснив (рух) на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.8», транспортний засіб позивача Subary Legace, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказує, що відповідач не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, в чому саме полягає порушення, не заслухав пояснень позивача, не надав жодних доказів того, що позивач, здійснив рух чи зупинку іншого транспортного засобу на цій смузі. Відповідач не надав жодних доказів вчинення правопорушення, оскільки позивач рухався на транспортному засобі у смузі передбаченій ПДР України. Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тобто не було долучено жодного доказу вчинення адміністративного правопорушення. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом такого порушення. Зазначає, що він (позивач) категорично не згідний з вищевказаною постановою, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправною і такою, що підлягає скасуванню. Крім того, Відповідач не надав жодних доказів того, що Позивач порушив ПДР України. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. До того ж, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Згідно ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Цього відповідач не зробив, тобто розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення не було. Відповідач одразу почав складати постанову про адміністративне правопорушення без присутності позивача не оголосив про розгляд справи, не ознайомивши з матеріалами справи, не надав доказів, не роз`яснив права позивача, які зазначені у ст. 268 КУпАП та не з`ясував обставини при розгляді справи, які зазначені у ст.280 КУпАП. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, на підставі викладеного просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2232039 від 25.05.2024, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 484,48 грн..

Ухвалою суду від 07.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, указаних в ухвалі.

Ухвалою суду від 14.06.2024 позовну заяву повторно залишено без руху та надано додатковий строк для усунення недоліків, указаних в ухвалі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.06.2024 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції 31.07.2024 до суду направлено відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує, що вважає твердження позивача, викладенні у позові хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Щодо правомірності винесення постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР. Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський на місці вчинення адміністративного правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Крім того, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що інспектором було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлену КУпАП. Водночас, позивач не доводить дані обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Повноваження адміністративного суду, розглядаючи справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені статтею 286 КАС України. Диспозиція цієї статті не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Тож, інспектор, реалізуючи покладені на нього службові обов`язки, зокрема, щодо припинення порушень ПДР, за результатами вчиненого правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази та факт вчинення позивачем правопорушення, розглянув справу про адміністративне правопорушення, та виніс згідно норм чинного законодавства постанову, передбачену ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Подія була зафіксована на нагрудний реєстратор інспектора, однак відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, а тому направити відеофайл правопорушення з об`єктивних причин не вдається за можливе. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем 30.07.2024 до суду подана відповідь на відзив, сформована у системі «Електронний суд», у якій просить доводи відповідача, що викладені у відзиві відхилити; позовну заяву задовольнити у повному обсязі; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. У відповіді на відзив зазначено, що в ухвалі про відкриття провадження встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання позовної для подання суду відповіді на відзив, який відповідачем пропущено. Відповідач не навів та не довів свої поважні причини пропуску подачі відзиву на позовну заяву. Тобто відповідач пропустив строк подачі відзиву на позовну заяву і відзив не може бути розглянутий. Щодо твердження відповідача з приводу зафіксованої події. Позивачем подано позовну заяву 27.05.2024, ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24.06.2024 відкрито провадження. На момент отримання позовної заяви відповідачу, що підтверджено квитанцією про надсилання стороні, на нагрудному реєстраторі інспектора відеофайл ще був присутній. Недолучення відповідачем відеофайлу правопорушення до матеріалів справи, не позбавляє відповідача надати докази, тому вважає, що відеофайлу про зафіксовану подію нагрудним реєстратором інспектора не було взагалі. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували вчинення позивачем вказаного порушення ПДР. Слід звернути увагу, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, зокрема інформація про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Крім того, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Згідно ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Цього відповідач не зробив, тобто розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення не було. Відповідач одразу почав складати постанову про адміністративне правопорушення без присутності позивача не оголосив про розгляд справи, не ознайомивши з матеріалами справи, не надав доказів, не роз`яснив права позивача, які зазначені у ст.268 КУпАП та не з`ясував обставини при розгляді справи, які зазначені у ст.280 КУпАП. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. З огляду на вищезазначене, вважаю, що оскаржувана постанова підлягає визнанню протиправною та має бути скасована. Враховуючи те, що відповідачем не підтверджено правомірність винесеної ним постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 не з`явився, до початку подав заяву від 05.09.2024, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, представником відповідача Департаменту патрульної поліції до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом судового розгляду за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий заходам адміністративного примусу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортний засобів на цій смузі (п. 17.1 ПДР). Відповідно до п. 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги.

Судом встановлено, що 25.05.2024 інспектором 2 взводу 6 роти 1 батальйону полк-1 управління патрульної поліції в місті Києві майором поліції Крадажоном Д.М. відносно ОСОБА_1 була винесена по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2232039.

У вказаній вище постанові зазначено, що 25.05.2024 об 11 год 12 хв год, у м. Київ, пл. Героїв Великої Вітчизняної війни, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subary Legace, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка на цій смузі, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 8 ч.1 статті 23 Закону «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відповідно до положень п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 5 та 6 розділу ІУ вказаної Інструкції передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП). Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

До того ж, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При дослідженні судом оскаржуваної постанови, що долучена до позову, встановлено, що вона винесена на місці події в електронній формі у вигляді стрічки. При цьому, оскаржувана постанова не містить відомостей про те, яким чином було зафіксоване правопорушення, яким технічним засобом здійснено фото або відеозапис фіксування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, незважаючи на те, що таке фіксування відбулося, як стверджує відповідач у відзиві на позов.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Під час розгляду справи, відповідачем не надано відеозапис вчиненого правопорушення, в якості доказу щодо правомірності винесеної постанови відносно ОСОБА_1 , а подано лише відзив без жодних додатків в обґрунтування своїх заперечень викладених у ньому, з якого судом не встановлено будь-яких дій з боку позивача спрямованих на порушення правил дорожнього руху.

При цьому вказано, що подія була зафіксована на нагрудний реєстратор інспектора однак, відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, а тому направити відеофайл правопорушення з об`єктивних причин не вдається за можливе, доказів чого не надано.

Разом з тим, будь-яких інших належних переконливих доказів до суду відповідачем не надано.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.

Одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога передбачуваності приписів права. Європейський суд з прав людини виснував принцип передбачуваності юридичної норми, зазначивши: «Припис не може розглядатись як «право», якщо його не сформульовано з достатньою мірою чіткості, даючи громадянинові змогу регулювати свою поведінку: громадянин повинен мати змогу передбачити - до тієї міри, що є допустимою за конкретних обставин, - наслідки, що їх може спричинити конкретна дія» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «The Sunday Times v. The United Kingdom (No. 1)» від 26.04.1979 (заява № 6538/74), § 49).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Тобто, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а постанова про накладення адміністративного стягнення - до скасування.

Враховуючи, що судом задоволено позовні відповідача, службовою особою якого складено оскаржувану постанову, судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 605,50 грн, підлягають стягненню з даного відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, враховуючи те, що ним було сплачено указану суму судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції від 12.06.2024.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС апеляційні скарги на судові рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251, 286, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до майора поліції 2 взводу 6 роти 1 батальйону 1 полку ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції міста Київ про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову серії ЕНА №2232039 від 25.05.2024 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції міста Київ (юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого згідно довідки ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлений 10.09.2024.

Головуючий: Н. М. Кондрацька