Справа № 400/6861/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 р. № 400/6861/24
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо неврахування заробітної плати до страхового стажу періодів роботи в рф з 01.01.2002 по 30.06.2022, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.2010; 2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати, отриманої у періоди роботи в рф з 01.01.2002 по 30.06.2022, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.2010.

В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що в серпні 2023 року зверталась до ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, в задоволенні якої рішенням від 21.08.2023 №91 їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Не погоджуючись з цим, позивачка звернулась до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі №400/13741/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Харківській області №91 від 21.08.2023, зобов`язано Головне управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.2010, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком. На виконання вказаного рішення, відповідачем врахованого періоди роботи та призначено позивачу пенсію за віком. Однак, при призначення пенсії, відповідачем не враховано заробітну плату за періоди роботи з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.2010, в зв`язку з чим позивачка звернулась до ПФУ із заявою про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням доходу, отриманого у період з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.2010, на що отримала відмову. На переконання позивачки, вона набула стаж до введення воєнного стану в Україні та припинення дії Угод, тому всі надані первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти її права на отримання пенсії, обчисленої із заробітку, який вона отримувала на законних підставах.

Відповідач - Головне управління ПФУ в Миколаївській області, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві обгрунтував свою позицію тим, що постановою КМУ від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992, а отже до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991. У такому ж порядку при обчисленні пенсії враховується й заробітна плата. Також слід зазначити, що на виконання рішення суду по справі Тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача з урахуванням заробітної плати, отриманої на території російської федерації з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.12.2009, з 13.01.2010 по 05.04.20104.

Суд розглянув справу 11.09.2024 в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наявних матеріалів справи, відповідно до вимог ст.263 КАС України.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.08.2023 року звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі та раніше за текстом Закон № 1058).

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.08.2023 № 91 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Не погоджуючись з цим, позивачка звернулась до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі № 400/13741/23, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.08.2023 року № 91 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого стажу.

На виконання вказаного судового рішення по справі №400/13741/23 ОСОБА_1 зараховано період роботи з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року та призначено пенсію за віком з 14.08.2023.

31.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Миколаївській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії у урахування заробітної плати за період роботи в рф з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року.

Листом від 20.06.2024 Головне управління ПФУ в Миколаївській області повідомило позивачку про відсутність підстав для зарахування заробітної плати у період з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року, отриманої на території рф.

Не погоджуючись з такою відмовою ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі-Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, і лише виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, - приймаються до уваги інші документи.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, була багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Відповідно до приписів ст.1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Згідно з ст.ст.5, 6 Угоди, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Отже, Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Також, згідно абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Тобто, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Крім того, опираючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.03.2018р. у справі №208/6680/16-а, на іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

Отже, з 02.12.2022 набрала чинності постанова про вихід з Угоди. Тобто, до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму необхідно застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню в даній ситуації щодо зарахування заробітної плати, отриманої позивачем в рф, оскільки вказана Угода була чинною у період роботи позивача в рф, адже за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи.

Період роботи позивачки з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року підтверджується записами у трудовій книжці. Також, позивачкою надані довідки про суми заробітку за 2001 рік №49 від 01.04.2010, за 2002 рік №31 від 01.04.2010, за 2004 №32 від 01.04.2010, за 2006 рік №33 від 01.04.2010, за 2008 рік №34 від 01.04.2010, видані ТОВ "ПТФ "Лаванда" та "Башнефть", що підтверджує факт отримання позивачкою за вказаний період заробітної плати в рф та дає можливість врахування її для розрахунку пенсійної виплати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо відмови позивачці у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року.

Позов задовольнити.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Сума сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 1211,20 підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо решти сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 1211,20 грн, то суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року.

3. Зобов`язати Головне управління ПФУ у Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, код 13844159) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.2002 року по 30.06.2002 року, з 01.07.2002 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 05.04.2010 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн двадцять коп) гривень.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 11.09.2024