Справа № 520/13665/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 р. № 520/13665/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 196 404,75 грн. у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023 в розмірі 196 404,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 22.07.1996 по 13.03.2023 проходив військову службу за контрактом в Національній гвардії України, у тому числі на посадах офіцерського складу.

На підставі наказу командувача Національної гвардії України від 24.02.2023 №40 о/с ОСОБА_1 був звільнений в запас Збройних Сил України відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей віком до 18 років)).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.03.2023 № 72 припинено (розірвано) контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Національній гвардії України та з 13.03.2023 він був виключений зі списків особового складу зазначеної військової частини та всіх видів забезпечення.

Станом на 13 березня 2023 року вислуга років ОСОБА_1 становила у календарному обчисленні 26 років 07 місяців 21 день; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 00 років 09 місяців 20 днів.

Водночас, при проведенні остаточного розрахунку виплат при звільненні з військової служби, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 НГУ не здійснено повне нарахування та виплата належних ОСОБА_1 відповідно до законодавства коштів.

З метою захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 520/26945/23, яке набрало законної сили 02.01.2024, зокрема зобов`язано військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Повний розрахунок згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 здійснений військовою частиною НОМЕР_1 НГУ з ОСОБА_1 в розмірі 315 521,60 гривень - 08.02.2024.

17.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 НГУ із заявою про нарахування і виплату середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 НГУ остаточного розрахунку (одноразова грошова допомога при звільненні) за період з 14.03.2023 по день фактичного розрахунку.

Відповіддю від 09.04.2024 № 40/05/12-3151/М-259 військовою частиною НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 відмовлено у нарахуванні та виплаті середнього заробітку з посиланням на те, що його майнові права не порушені, внаслідок чого відсутні правові підстави для застосування санкції ст. 117 КЗпП України, оскільки рішення суду від 30.11.2023 у справі №520/26945/23 військовою частиною НОМЕР_1 НГУ на даний час виконано, сума одноразової грошової допомоги нарахована та виплачена ОСОБА_1

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначенні Законом України «Про соціальний і протиправний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2001-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації

Частинами 1, 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установленні строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки, зазначенні нормативно-правові акти не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільнені та відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені, необхідно керуватися приписами трудового законодавства щодо оплати праці.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент проведення остаточного розрахунку) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за шість місяців до дати остаточного розрахунку, враховуючи редакцію ст. 117 КЗпП України чинну на час проведення відповідачем повного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Висновок щодо застосування норм матеріального права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17. Також у вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у своєму рішенні ЄСПЛ не вирішував питання щодо необхідності застосування тієї чи іншої норми права національного законодавства та її тлумачення, а констатував, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю України. Звернув увагу на те, що частина друга статті 117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117 КЗпП України. Отже, немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ) [у рішенні від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України"] надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 р. провадження № 21-1765а15).

Судом встановлено, що на час звільнення позивача зі служби 13.03.2023 з ним не проведено повний розрахунок відповідачем, а саме не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби в належному розмірі.

Як зазначалось судом раніше, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023, яке набрало законної сили 02.01.2024, у справі № 520/26945/23 зокрема зобов`язано військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

На виконання судового рішення відповідачем 08.02.2024 було виплачено позивачу грошові кошти у розмірі 315521,60 грн.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом враховується сума середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частка виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача із служби.

Таким чином, позивач має право на середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за період затримки такої виплати відповідно до положень ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент проведення остаточного розрахунку з позивачем) та відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

Отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП України.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 196 404,75 грн., суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що нарахування суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні належить до дискреційних повноважень відповідача.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні саме у розмірі 196 404,75 грн. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період підлягає визначенню не судом, а відповідачем за наслідками виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023 відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

Щодо позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023 в розмірі 196 404,75 грн, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач у позовних вимогах просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 196 404,75 грн. у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023, у суду немає підстав вважати, що при виконанні судового рішення військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України будуть не належним чином здійснені відповідні нарахування та виплати.

Отже, стягнення середнього заробітку з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України можна розцінювати як вимогу, передчасно заявлену.

Крім того, задоволення вказаної позовної вимоги може призвести до подвійного стягнення відповідної суми з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Таким чином, у даній позовній вимозі належить відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з не проведенням з вини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати ОСОБА_1 у день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за весь час затримки з дня, наступного після звільнення, а саме з 14.03.2023 по 14.09.2023, відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов