Справа № 560/6064/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6064/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

12 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

19.04.2024 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду Донецької області №75 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи згідно архівної довідки, що видана Архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації №07-18/2024/68 від 22.01.2024, довідки, що видана відокремленим структурним підрозділом "Гусятинський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя №01/06-58 від 22.02.2024 та призначити пенсію по інвалідності.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 14 червня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області №75 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.12.2023, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 13.05.1991 та період роботи з 01.03.1995 по 06.03.2000 в КСП ім.Куйбишева.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону №1058.

За результатами розгляду заяви позивача від 04.03.2024 згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу прийнято рішення про відмову у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

06.03.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058.

За результатами розгляду заяви позивача від 04.03.2024 згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення №75 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки страховий стаж позивача становить 07 років 07 місяців 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058.

До страхового стажу не зараховано:

1) період навчання з 01.09.1986 по 13.05.1991 згідно довідки від 22.02.2024 №01/06-58, виданій ВСП "Гусятинський фаховий коледж" Тернопільського національного технічного університету, оскільки зазначене ім`я заявника "Ростислав" українською мовою не відповідає паспортним даним "Ростіслав";

2) період роботи з 01.03.1995 по 06.03.2000 в КСП ім.Куйбишева згідно довідки від 22.01.2024 №07-18/2024/68, виданій архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації, оскільки зазначене ім`я заявника "Ростислав" на українській мові не відповідає паспортним даним "Ростіслав".

Стаж врахований з 01.01.1999 згідно відомостям про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.62 Закону №1788-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України Хмельницькій області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач не виконував трудові обов`язки у спірний період або що вказаний період не відповідає дійсності.

В свою чергу, наявність у поданих позивачем документах ім`я заявника "Ростислав" українською мовою, що не відповідає паспортним даним "Ростіслав" суд першої інстанції розцінив як технічну помилку, допущену підприємством, яка не може перешкоджати позивачеві у реалізації його права на пенсійне забезпечення.

Отже, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про здійснення трудової діяльності на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відтак, суд дійшов висновку, що спірний період навчання з 01.09.1986 по 13.05.1991 згідно довідки від 22.02.2024 №01/06-58, виданій ВСП "Гусятинський фаховий коледж" Тернопільського національного технічного університету та період роботи з 01.03.1995 по 06.03.2000 в КСП ім.Куйбишева згідно довідки від 22.01.2024 №07-18/2024/68, виданій архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації підлягає врахуванню до трудового та страхового стажу позивача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України Хмельницькій області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

Щодо вимоги позивача стосовно зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію по інвалідності, суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 52 років до досягнення особою 55 року включно - 13 років.

Суд встановив, що позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи та станом на день звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності досяг 55 років, а тому необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності становить 13 років.

При цьому, підтверджений пенсійним органом страховий стаж позивача станом на день його звернення складав 07 років 07 місяці 18 днів.

Оскільки під час розгляду справи суд зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1986 по 13.05.1991 та період роботи з 01.03.1995 по 06.03.2000, загальний стаж позивача складає більше 13років.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності.

При цьому, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачу 29.12.2023, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач звернувся до пенсійного органу 06.03.2024, тобто в межах тримісячного строку з дня встановлення інвалідності, тому пенсію позивачу необхідно призначити з дня встановлення інвалідності, тобто з 29.12.2023.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До набрання чинності Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788).

Відповідно до пункту "е" статті 3 Закону № 1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

В силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника

Згідно з п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Досліджуючи матеріали справи, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки № НОМЕР_1 , дата заповнення 27.08.1991, виданої на ім`я ОСОБА_1 (російською мовою) судом встановлено, що розділ Відомості про роботу містить записи щодо періоду навчання позивача з 01.09.1986 по 19.05.1987 в Гусятинському політехнікумі, з 22.05.1987 по 07.06.1989 - служба в Радянській армії (військовий білет НОМЕР_2 ), а з 01.09.1989 по 13.05.1991 включно продовження навчання в Гусятинському політехнікумі. Відомості про навчання внесені на підставі диплому №179987 від 14.05.1991.

Вказана обставина підтверджується довідкою від 22.02.2024 №01/06-58, виданою відокремленим структурним підрозділом Гусятинський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету ім. Івана Пулюя з зазначенням періодів навчання, наказів про прийняття та відрахування, відомості про зміну назви навчального закладу.

Також, трудова книжка містить записи про період роботи в колективному сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева с. Бедриківці Городоцького району Хмельницької області в період з 1995 по 2001 роки з відображенням кількості відпрацьованих днів, встановленого трудомінімуму та отриманої плати (а.с.14) Вказано, що КСП ім. Куйбишева реформовано в приватно-орендну спілку (ПОС) Обрій) згідно рішення загальних зборів, оформленого протоколом №3 від 30.12.1997, в подальшому ПОС Обрій реформовано в СТОВ Обрій згідно рішення загальних зборів, оформленого протоколом №1 від 05.03.2000.Як зазначено в трудовій книжці позивача, його звільнено з роботи згідно поданої заяви відповідно до наказу №71 від 20.11.2001. Вказані записи засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками підприємства.

До матеріалів справи позивачем долучено архівну довідку від 22.01.2024 №07-18/2024/68, видану архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації, яка містить відомості про прийняття у члени КСП ім. Куйбишева ОСОБА_1 та його вихід з ПОС Обрій (реформоване КСП ім. Куйбишева)

При цьому, зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.03.2024 судом встановлено, що пенсійним органом не враховано до страхового стажу позивача період навчання 01.09.1986 по 13.05.1991 згідно довідки від 22.02.2024 №01/06-58, виданій ВСП "Гусятинський фаховий коледж" Тернопільського національного технічного університету та період роботи з 01.03.1995 по 06.03.2000 в КСП ім.Куйбишева згідно довідки від 22.01.2024 №07-18/2024/68, виданій архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації. Підставою для не зарахування вказаних періодів до страхового стажу слугувало те, що ім`я заявника "Ростислав" українською мовою не відповідає паспортним даним "Ростіслав".

Колегія суддів звертає увагу, що на момент заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162. Згідно п. 2.1 розділу 2 Заповнення трудових книжок Інструкції №162 заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, біля яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Пунктом 2.2 Інструкції №162 визначено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка. Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Відповідно до наданої копії трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 27.08.1991, зазначено відомості про власника трудової книжки: ОСОБА_1 (російською мовою), рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Копія трудової книжки серії НОМЕР_1 містить відомості про власника ОСОБА_1 , дата народження 1969 року (а.с. 10-15).

В паспорті громадянина України позивача серії НОМЕР_3 , виданого 31.12.1997 Городоцьким РВ УМВС України в Хмельницькій області, зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Вказане свідчить про те, що трудової книжка позивача заповнювалась адміністрацією підприємства не на підставі паспорта громадянина України, оскільки вказаний документ виданий ОСОБА_1 пізніше в часі.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

При цьому, суд зауважує, що недоліки у заповненні трудової книжки позивача при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування періодів навчання та трудової діяльності відповідно до записів трудової книжки до стажу роботи ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, пенсійним органом зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 22.05.1987 по 07.06.1989. При цьому, досліджуючи військовий квиток позивача НОМЕР_4 від 19.05.1987, судом встановлено, що вказаний документ виданий на ім`я ОСОБА_1 (російською мовою). Тобто, відповідачем самостійно зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби згідно документу, ім`я в якому на думку пенсійного органу, не відповідає паспорту громадянина України

Отже, враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що в межах спірних правовідносин Ростіслав та Роситислав є іменем однієї особи, а факт навчання та роботи позивача у спірні періоди відповідає записам трудової книжки та не спростовано відповідачем, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для пенсійних органів для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до навчального закладу та до суб`єкта владних повноважень, в якому працював позивач, для отримання відомостей щодо підтвердження або спростування періоду навчання та періоду роботи ОСОБА_1 , як не надано таких доказів і до матеріалів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області №75 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 52 років до досягнення особою 55 року включно - 13 років.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи та станом на день звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності досяг 55 років, а тому необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності становить 13 років.

Як свідчить зміст розрахунку пенсійного органу, відповідачем самостійно зараховано до страхового стажу позивача 07 років 07 місяців 18 днів.

В свою чергу, колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування спірних періоду навчання (з 01.09.1989 по 19.05.1987 08 місяців 19 днів, з 01.08.1989 по 13.05.1991 включно 01 рік 09 місяців 13 днів) та періоду роботи ( з 01.03.1995 по 31.12.1998 включно 03 роки 10 місяців 00 дні).

Отже, враховуючи зазначені періоди навчання та роботи, а також самостійно зарахований пенсійним органом страховий стаж, колегія суддів зазначає, що страховий стаж позивача для призначення пенсії становить 13 років 11 місяців 22 дні, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.12.2023.

Інших доводів, які б свідчили про необґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, а тому рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.