Справа № 520/24978/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

12 вересня 2024 року №520/24978/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_3 ) грошове забезпечення у розмірі 25240,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач всупереч Закону України "Про соціальний у правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 не виплатив грошове забезпечення у повному обсязі, чим порушив його права та законні інтереси.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник Військової частини НОМЕР_1 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог через їх безпідставність та неправомірність, вказав, що оскільки позивач самовільно залишив військову частину з 18.02.2023 по 04.03.2023 та з 31.03.2023 по теперішній час, в силу абзацу другого пункту 5 розділу ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не може претендувати на виплату премії в місяці вчинення дисциплінарного проступку. Таким чином, виплата грошового забезпечення позивача здійснена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2023 №40 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини з 04.02.2023 на всі види забезпечення, на посаду водія-радіотелефоніста 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону з посадовим окладом - 2820 гривень на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 523% від встановленого посадового окладу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2023 №209 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважати таким, що 31 березня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та з 31 березня 2023 року виключений з грошового та речового забезпечення військової частини.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що згідно витягу з картки особового рахунку військовослужбовця від 26.07.2023 №5603/ФЕС, позивачу за період лютий-березень 2023 року недоплачено премію у розмірі 25240,02 грн.

Вважаючи такі бездіяльність відповідача щодо невиплати грошового забезпечення у повному обсязі протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.14 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до пункту першого розділу ХVІ Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Абзацом другим пункту 5 розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Судом з матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.02.2023 №83, на підставі доповіді від 19.02.2023 №2169, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що 18.02.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та виключений з грошового та речового забезпечення військової частини з 18.02.2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2023 №122 позивач вважається таким, що 04 березня 2023 року повернувся до розташування підрозділу та приступив до виконання завдань за призначенням та зарахований на грошове та речове забезпечення військової частини з 04.03.2023 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.03.2023 №131 солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 з 06.03.2023 вибув з району виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на лікування до КП "Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування", м.Новомосковськ, Дніпропетровська область.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2024 №152 позивач 14.03.2023 повернувся з лікування в розташування військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2023 №209 на підставі доповіді від 02.04.2023 №4768, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що 31.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та виключений з грошового та речового забезпечення військової частини з 31.03.2023 року.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №931, відповідно до наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 28.11.2023 №322-рс, увільнено від займаної посади та призупинено військову службу солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 колишнього водія-радіотелефоніста 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, який 31 березня 2023 самовільно залишив військову частину згідно ЄДРСР від 23 листопада 2023 року № НОМЕР_5 - з 23 листопада 2023 року.

Представник позивача доказів оскарження вказаних наказів відповідача суду не надав, відтак накази командира військової частини про самовільне залишення ОСОБА_1 розташування підрозділу військової частини чинні та в судовому порядку не скасовані.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про те, що в період з 18.02.2023 по 03.03.2023 та з 31.03.2023 позивач вважається таким, що самовільно без поважних причин покинув місце служби, а отже, відповідно до приписів абзацу 2 пункту 5 розділу XVI Порядку №260, не набув права на виплату щомісячної премії за лютий-березень 2023 року.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність вчинених ним дій щодо невиплати позивачу премії за період лютий-березень 2023 року у розмірі 25240,02 гривень, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про стягнення грошового забезпечення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 12 вересня 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО