Справа № 380/4808/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/4808/24 пров. № А/857/14423/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/4808/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції Грень Н.М.,

час ухвалення рішення 24.05.2024,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі апелянт, позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 12.10.2023 №22320/13-01-07-09;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 12.10.2023 №22323/13-01-07-09.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без розгляду; повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1480,03, відповідно до квитанції №2964-0692-5027-8896 від 03.03.2024.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що пропущений строк звернення до суду є незначним до 1 місяця, оскільки рішення за результатами розгляду скарги ним отримано 06.01.2024, а з позовом він звернувся 03.03.2024 року.

Просив врахувати, що позивачу була невідома судова практика, на яку посилається відповідач у своїй заяві про залишення позову без розгляду, оскільки така практика постійно міняється, а тому при зверненні до суду він керувався ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачу копії наказів Головного управління ДПС у Львівській області «Про проведення фактичної перевірки», акта (довідки) фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 22.09.2023 №22480/13/13/РРО/ та розрахунки штрафних (фінансових) санкцій, які є невід`ємною частиною оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідачем не надано, що унеможливило зібрати всі докази для своєчасної підготовки обґрунтованої позовної заяви для звернення до суду.

Апелянт в апеляційній скарзі покликався на рішення Європейського суду з прав людини та вказав, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Для врегулювання цього питання Рада Суддів України (РСУ) прийняла низку важливих рішень. Так, 02.03.2022 РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану, є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи вище наведене вважає, що строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів не пропущено.

Просив скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №380/4808/24 та постановити судове рішення, яким передати справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

20.08.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про безпідставність апеляційної скарги та повне та об`єктивне з`ясування обставин справи судом першої інстанції.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався правом досудового врегулювання спору та відповідно звернувся із відповідною скаргою до ДПС України про скасування спірних податкових повідомлень рішень від 12.10.2023 №22320/13-01-07-09 та №22323/13-01- 07-09.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 ДПС України прийнято рішення від 25.12.2023 №37922/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Львівській області від 12.10.2023 №22320/13-01-07-09 та №22323/13-01-07-09, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення ДПС України від 12.12.2022 №16547/6/99-00-06-03-02-06 отримано позивачем 06.01.2024, що не заперечується позивачем.

Оскільки судом встановлено, що у матеріалах справи наявні докази адміністративного оскарження оспорюваних податкових повідомлень-рішень, а тому до спірних правовідносин застосовується місячний строк звернення до суду.

Разом з цим, позовна заява подана позивачем 03.03.2024, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, а також таким під час звернення до суду не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску такого. Таку заяву подано позивачем після подання представником відповідача заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Так, на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним адміністративним позовом позивач посилається на дію на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією російської федерації та просить поновити пропущений строк звернення до суду з огляду на незначний проміжок часу, який пропустив позивач.

Однак, з позиції суду першої інстанції, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Суд першої інстанції також вважав необґрунтованими доводи позивача про те, що позивачу копії наказів Головного управління ДПС у Львівській області «Про проведення фактичної перевірки», акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 22.09.2023 №22480/13/13/РРО/ та розрахунків штрафних (фінансових) санкцій, які є невід`ємною частиною оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідачем не надано, що унеможливило зібрати всі докази для своєчасної підготовки обґрунтованої позовної заяви для звернення до суду, позаяк позивач не позбавлений можливості одночасно із поданням позовної заяви звернутись до суду із клопотанням про витребування доказів.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали позивачу скористатись правом на звернення до суду за захистом своїх прав, останнім не наведено.

Враховуючи викладене, доводи наведені представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду не виправдовують безпідставність порушення позивачем процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на судове оскарження податкових повідомлень-рішень, та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом, відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та залишив цей позов без розгляду.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач скористався правом досудового врегулювання спору та відповідно звернувся із відповідною скаргою до ДПС України про скасування спірних податкових повідомлень рішень від 12.10.2023 №22320/13-01-07-09 та №22323/13-01- 07-09.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 ДПС України прийнято рішення від 25.12.2023 №37922/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Львівській області від 12.10.2023 №22320/13-01-07-09 та №22323/13-01-07-09, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення ДПС України від 12.12.2022 №16547/6/99-00-06-03-02-06 отримано ФОП ОСОБА_1 06.01.2024, що не заперечується позивачем.

Оскільки у матеріалах справи наявні докази адміністративного оскарження оспорюваних податкових повідомлень-рішень, а тому до спірних правовідносин застосовується місячний строк звернення до суду.

Позовна заява подана позивачем 03.03.2024, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, а позивачем під час звернення до суду не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску такого. Відповідну заяву подано лише після подання відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, КАС України передбачено можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними ч. 4 ст. 122 КАС України.

Так, відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є ст. 56 ПК України із змісту якої встановлено, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Відповідно до п. 56.19 ст. 56 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Згідно з п.п. 56.2, 56.3, 56.17 ст. 56, п. 57.3 ст. 57 ПК України процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених п. 56.17 ст. 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Тобто, норма ст. 56.19 ПК України є спеціальною щодо норми ч. 4 ст. 122 КАС України та має перевагу у застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору. Дана норма визначає строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №500/2486/19, а також подібна позиція викладена Верховним Судом також у постанові від 01.06.2023 у справі №300/4156/22 та постанові від 14.02.2024 у справі №640/5408/21.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачем оскаржено спірні податкові повідомлення-рішення від 12.10.2023 в адміністративному порядку до ДПС України, за результатами розгляду прийнято рішення від 12.12.2023 про залишення скарги без задоволення.

Вказане рішення одержане ФОП Кичмою 06.01.2024, що ним не заперечується у порядку передбаченому п. 42.2 ст. 42 ПК України.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 з позовом до суду звернувся лише 03.03.2024, ним пропущено місячний строк звернення до суду з позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, представник апелянта стверджує про те, що позивачу була невідома судова практика, на яку покликається відповідач у своїй заяві про залишення позову без розгляду.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2021 у справі №640/11650/21 сформував висновок, відповідно до якого не можна вважати порушенням правової визначеності як елементу принципу верховенства права сам факт зміни судової практики в тому числі і в питанні правозастосування норм щодо строків звернення до суду у бік їх скорочення, у разі забезпечення особі можливості доступу до суду у розумний строк, якщо він є об`єктивно достатнім для реалізації цього права.

У цій постанові Верховний Суд також зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.

Аналогічний підхід було продемонстровано Верховним Судом при розгляді справ №580/3400/20 (постанова від 27.07.2021), та №640/12898/21 (постанова від 03.04.2023).

10.12.2020 відбулося офіційне оприлюднення постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, де Верховний Суд виклав новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань.

При цьому, звернення позивачем до суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень мало місце лише 03.03.2024, тобто після спливу більш як трьох років з дня остаточного формулювання нової практики Верховним Судом, що не може бути демонстрацією позивачем прояву належної зацікавленості щодо їх оскарження, та вчинення юридично значущих дій без зайвих зволікань.

При формулюванні таких висновків колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.07.2024 у справі №440/3740/23.

Колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на введення в Україні воєнного стану саме по собі є безпідставним, оскільки скаржник не надав будь-яких належних доказів того, що він був залучений до обороноздатного процесу держави.

При цьому, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Отже, введення в країні воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.

Крім того, письмовими доказами долученими до матеріалів справи підтверджено вручення копій наказу про проведення перевірки, направлення про проведення фактичної перевірки, акта фактичної перевірки. Ба більше, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не позбавлений можливості одночасно із поданням позовної заяви звернутися до суду із клопотанням про витребування доказів.

За таких обставин, визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказав інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, у апеляційній скарзі не зазначено.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без розгляду від 24.05.2024 не спростовуються і підстав для її скасування немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без розгляду від 24 травня 2024 року у справі №380/4808/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 10.09.24