Справа № 580/7279/24
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року справа № 580/7279/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 № 379;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 № 379.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є матір`ю загиблого 21.02.2023 ОСОБА_2 в період проходження військової служби. Вказала, що неодноразово зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (далі - статусу) та видачі посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» відповідно до постанови КМУ від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користуванні пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», проте отримала відмову.

Позивачка вважає, що така відмова відповідача у встановленні статусу та видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) або пропав безвісти під час проходження служби є необґрунтованою та незаконною, такою, що порушує її право на соціальний захист, тому просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 «Про результати проведення службового розслідування» встановлено, що факт розведення багаття солдатом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 не можливо встановити, але відповідно до звіту про виникнення пожежі наданим ГУ ДСНС Покровським РУ у процесі огляду об`єкту пожежі не виявлено жодних ознак причетності до виникнення займання системи електропостачання будинку чи ознак спеціальної підготовки, спрямованої на забезпечення інтенсивного розвитку пожежі або на ускладнення її виявлення та гасіння, у якості основної було розглянуто версію, щодо порушення правил пожежної безпеки при експлуатації печей.

Вищезазначену позицію було враховано слідчим СВ ВП №2 Покровського РУНП ГУНП в Донецькій області у постанові про закриття кримінального провадження від 31.03.2023 у зв`язку з відсутністю складу злочину та і у довідці №110 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.12.2023 року. Крім зазначеного, відповідач наголосив, що позивачу повідомляли листом вих.№6/83/ ФР-54686/5814 від 18.07.2024, що необхідні докази, які б свідчили що солдат ОСОБА_2 не перебував у стані наркотичного чи токсичного сп`яніння. Однак станом на теперішній час, позивачем не було усунуто вищезазначені недоліки та не було приведено у відповідність документи з метою отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби у відповідності до вимог Постанови КМУ №379.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 №41 від 24.02.2022 солдата ОСОБА_2 призначено на посаду механіка-водія 2 гармати 1 самохідно-артилерійського взводу 11 самохідно-артилерійської батареї 4 самохідно-артилерійського дивізіону вказаної військової частини, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 № 264 від 01.10.2022 солдата ОСОБА_2 призначено на посаду розвідника-далекомірника відділення управління взводу управління командира батареї 11 самохідно-артилерійської батареї 4 самохідно-артилерійського дивізіону вказаної військової частини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.03.2023, виданого кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України, військовослужбовець ОСОБА_2 є ветераном війни - учасником бойових дій.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 № 30, 06.02.2023 військовослужбовець ОСОБА_2 прибув до району виконання завдань в підпорядкуванні ОСУВ «Таврія».

Виконуючи військовий обов`язок та наказ вищого командування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 загинув в результаті нещасного випадку під час пожежі в будинку АДРЕСА_1 , де розміщувався особовий склад 11 самохідно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 22.02.2023 №33, виданого Великоновосілківським відділенням Донецьким обласним бюро СМЕ, смерть ОСОБА_2 настала 21.02.2023 внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій (п.п.8 п.9 цього Свідоцтва), причиною смерті стала токсична дія оксиду вуглецю.

Відповідно до наказів військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №57 «По стройовій частині», від 29.03.2023 №96 «По стройовій частині» та від 22.12.2023 року №455 «Про результати проведення службового розслідування», військовослужбовець ОСОБА_2 загинув в наслідок пожежі під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою від 27.12.2023 №110 «Про обставини травми (поранень, контузії, каліцтва)» отриманих солдатом ОСОБА_2 , наданої військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МО України від 14.08.2008 року №402 (Додаток 5 до Положення) - «смерть солдата ОСОБА_2 настала внаслідок токсичної дії оксиду вуглецю.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 22.02.2023 року факт перебування в наркотичному або алкогольному сп`янінні солдата ОСОБА_2 не підтвердився.

Даний випадок пов`язаний з проходженням військової служби, та військовослужбовець вважається таким, що виконував обов`язок військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вину солдата ОСОБА_2 встановити неможливо.

Даний випадок вважати таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби...»

22.02.2023 ВП № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внесено відомості до ЄРДР по даному факту пожежі та зареєстровано кримінальне провадження № 0000158 за ч. 2 ст. 270 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 22.02.2023 № 33, проведеної Великоновосілківським відділенням Донецького обласного бюро СМЕ, при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа військовослужбовця ОСОБА_2 спирт метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутиловий, ізоаміловий, аміловий не знайдено, даних за наркотичне сп`яніння немає.

Постановою СВ ВП № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 31.03.2023 кримінальне провадження № 0000158 від 22.02.2023 за ч. 2 ст. 270 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Відповідно до витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.06.2023 № 2145 травма, одержана військовослужбовцем ОСОБА_2 в результаті нещасного випадку та причина смерті 21.02.2023, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до сповіщення сім`ї про загибель військовослужбовця ОСОБА_2 від 24.02.2023 № 100, виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 на ім`я матері загиблого, вказаний військовослужбовець загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок пожежі в будинку де проживав особовий склад.

Також, у сповіщенні зазначено, що воно є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги), надання пільг у встановленому законодавством порядку.

ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 13.06.2024 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ІНФОРМАЦІЯ_6 , із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, загиблого (померлого) під час проходження військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_6 13.06.2026 за вихідним №1/525 скеровано вказану заяву від до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На вимогу відповідача, 10.07.2024 року надано свідоцтво про народження загиблого сина ОСОБА_1 , яке легалізовано електроннимапостилем уповноваженим органом іноземної держави - Латвійськовї Республіки.

Вказане свідоцтво про народження легалізовано електронним апостилем на вимогу МЗС України від 03.05.2024 року до Латвійської Республіки.

27.06.2024 отримано свідоцтво про народження ОСОБА_2 та у подальшому надано відповідачеві, у зв`язку із підставою направлення попередніх заяв ОСОБА_1 з цього питання ІНФОРМАЦІЯ_7 на доопрацювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше вже зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_3 з даного питання з відповідними заявами, зокрема 10.04.2024 та 14.05.2024.

Відповідач у своїх листах від 29.04.2024 №1021/8/5/3446, від 14.05.2024 №1021/8/5/3916 про відмову у видачі посвідчення та направлення заяви на доопрацювання, було вказано підставу, що свідоцтво про народження загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , яке видане уповноваженим органом іноземної держави - Латвійськовї Республіки, повинно містити апостиль, проставлений компетентним органом вказаної іноземної держави.

ОСОБА_1 з цього питання зверталась до Міністерства у справах ветеранів України (звернення від 23.04.2024 року №ЖИ-17174570).

На вище вказане звернення позивача, Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_8 », військовою частиною НОМЕР_3 , надіслано листа від 17.05.2024 року №502/15/4419, де зазначено аналогічну, лише одну, підставу у відмові видачі відповідного посвідчення, а саме - свідоцтво про народження загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , яке видане уповноваженим органом іноземної держави - Латвійськовї Республіки, повинно містити апостиль, проставлений компетентним органом вказаної іноземної держави.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 виконано всі вимоги відповідача у повному обсязі (надано легалізоване апостилем свідоцтво про народження загиблого сина), однак ІНФОРМАЦІЯ_7 22.07.2024 листом від 18.07.2024 вихідний №6/8/3/ФР-54686/5814 відмовлено позивачеві у видачі такого посвідчення, зазначивши вже іншу підставу - відсутність відомостей про перебування/не перебування військовослужбовця ОСОБА_2 в стані наркотичного чи токсичного сп`яніння на час смерті.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з приписами частини шостої статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Частиною тринадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (надалі - Постанова № 379).

Постановою №379 установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом; дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

З аналізу викладених норм вбачається, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

При цьому постанова №379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.

Таким чином визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, виконуючи військовий обов`язок та наказ вищого командування21.02.2023 ОСОБА_2 загинув в результаті нещасного випадку під час пожежі в будинку АДРЕСА_1 , де розміщувався особовий склад 11 самохідно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказів військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 № 57 «По стройовій частині», від 29.03.2023 № 96 «По стройовій частині» та від 22.12.2023 № 455 «Про результати проведення службового розслідування», військовослужбовець ОСОБА_2 загинув в наслідок пожежі під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою від 27.12.2023 №110 «Про обставини травми (поранень, контузії, каліцтва)» отриманих солдатом ОСОБА_2 , наданої військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МО України від 14.08.2008 № 402 (Додаток 5 до Положення) - «смерть солдата ОСОБА_2 настала внаслідок токсичної дії оксиду вуглецю.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 22.02.2023 року факт перебування в наркотичному або алкогольному сп`янінні солдата ОСОБА_2 не підтвердився.

Даний випадок пов`язаний з проходженням військової служби, та військовослужбовець вважається таким, що виконував обов`язок військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вину солдата ОСОБА_2 встановити неможливо.

Даний випадок вважати таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби...»

Відповідно до витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.06.2023 № 2145 травма, одержана військовослужбовцем ОСОБА_2 в результаті нещасного випадку та причина смерті 21.02.2023, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Таким чином смерть ОСОБА_2 настала під час проходження військової служби, що дає законні підстави матері військовослужбовця отримати посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що оскільки відсутня інформація щодо перебування/не перебування ОСОБА_2 в стані наркотичного чи токсичного сп`яніння, у зв`язку із чим дія закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на членів сімей таких військовослужбовців, відповідно, підстави для видачі пільгового посвідчення членам сім`ї - відсутні.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Також, положення Закону № 2011-XII не поширюються, зокрема на членів сім`ї військовослужбовця, у разі коли він помер під час проходження військової служби, коли смерть військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Дії - це сукупність вчинків кого-небудь, в даному випадку здійснення військовослужбовцем своїх обов`язків у межах наданих чинним законодавством повноважень чи всупереч.

Отже, на членів сім`ї не поширюються положення Закону №2011-XII лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у видачі посвідчення.

Тобто, відповідачем не доведений факт вчинення військовослужбовцем дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Отже, посилання відповідача на приписи п. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для відмови у видачі посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, є необгрутнованими та не приймаються судом до уваги.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачів зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 № 379.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд присуджує на користь позивача всі здійснені, документально підтверджені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 № 379.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 № 379.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ