Справа № 520/32718/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2024 р.Справа № 520/32718/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі № 520/32718/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

В провадженні Другого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 520/32718/23 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коломойцева М.М. на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 року.

Ухвалою суду від 06.08.2024 року у відповідача по справі - ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області витренувались додаткові докази.

Ознайомившись з наданими відповідачем документами, письмовими поясненнями представника позивача стосовно оцінки наданих відповідачем доказів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у учасників справи додаткових доказів, з огляду на наступне.

Колегія суддів зауважує, що практика Верховного Суду про наявність підстав при вирішенні спору про стягнення невиплаченої у строки, що встановлено статтею 116 КЗпП України, належної працівнику заробітної плати (її частини), одночасно вирішувати питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення невиплаченої (несвоєчасно виплаченої) працівнику заробітної плати (її частини) при звільненні є сталою та послідовною, що підтверджується, зокрема, висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця (постанова Верховного Суду від 29.01.2024 року у справі № 560/9586/22, постанова Верховного Суду від 29.08.2024 року у справі № 200/3662/23 та інші).

Установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або, у разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 року у справі № 640/14764/20, від 06.07.2023 року у справі № 580/3240/19.

Верховний Суд у постанові від 29.02.2024 року у справі № 240/23771/21 дійшов наступного правового висновку: «…покладення обов`язку з визначення суми відшкодування на відповідача не є остаточним вирішенням спірних правовідносин та не відповідає вказаному в частині другій статті 117 КЗпП України способу захисту порушеного права позивача з боку органу, що вирішує трудовий спір.

Тут колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд, надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 у справі № 140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20.

Зокрема, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2023 року у справі № 240/9022/20.

До того ж, непроведення судами попередніх інстанцій відповідного розрахунку за правилами, визначеними Порядком № 100, а лише зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, призвело до не надання судами оцінки пропорційності розміру відшкодування за затримку розрахунку при звільненні розміру несвоєчасно виплачених позивачці сум, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц і від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, підлягає врахуванню при визначенні розміру, передбаченої статтею 117 КЗпП України, компенсації працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Так, у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

Мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Ці висновки підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку».

Також, колегія суддів вважає за доцільне запропонувати позивача/його представнику здійснити власний розрахунок сум, які, як він вважає, повинні бути сплачені відповідачем.

Відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 80, 311, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Оголосити у слуханні справи за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 року перерву до 22.10.2024 року до 14:00 год.

У судове засідання викликати учасників справи.

Витребувати від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області: - інформацію про тарифний розряд за посадою, які займав позивач ОСОБА_1 у 2020 році та інформацію про встановлений тарифний коефіцієнт за військовим (спеціальним) званням позивача.

Запропонувати позивачу ОСОБА_1 /його представнику - адвокату Коломойцеву Миколі Миколайовичу здійснити власний розрахунок сум, які, як він вважає, повинні бути сплачені відповідачем.

Витребувані письмові докази надати до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду заздалегідь (до дати судового засідання), у тому числі і засобами електронного поштового зв`язку ().

Копії витребуваних доказів надіслати учасникам справи.

Ухвала Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її підписання, і на підставі ч. 3 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бегунц А.О. Курило Л.В.