Справа № 400/14435/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 р. № 400/14435/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012,
провизнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2023 року № 81; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 13.09.2023 року №81 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до пункту «а» частини першої статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до стажу роботи періоди роботи ОСОБА_1 , відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 КСП «ЗЛАГОДА» з 11.08.1993 року по 21.11.1998 року;

- зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області провести з 11.08.2023 року призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до пункту «а» частини першої статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вимог пункту «а» статті 21, статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має відповідний стаж для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону 2262-ХІІ, звертався до відповідача, але отримав відмову. Рішенням від 13.09.2023 року не було враховано період роботи з 11.08.1993 року по 21.11.1998 року у ФГ «Злагода» згідно довідки від 05.09.2023 року №69, оскільки відсутня сплата страхових внесків по даному підприємству на даного працівника. Також у рішенні вказано, оскільки позивач працює то він не має права на призначення пенсії за Законом №2262-ХІІ, що і стало підставою звернення до суду.

Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.11.2023 року справа №400/14435/23 була розподілена судді Миколаївського окружного адміністративного суду Брагарю В.С.

13.12.2023 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ним самостійно скасовано оскаржене розпорядження та зараховано страховий стаж позивача з 11.08.1993 року по 21.11.1998 року. На підтвердження вказаного надає рішення №81.

17.01.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд закрив провадження в адміністративній справі №400/14435/23.

Постановою від 01.05.2024 року П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі №400/14435/23 скасовано, а дану справу направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно розпорядження в.о керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року №40/02-10 справу призначено на повторний автоматизований розподіл. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Величку А.В.

Ухвалою від 17.05.2024 року суд прийняв до свого провадження адміністративну справу № 400/14435/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2023 року № 81; зобов`язання вчинити певні дії та продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 05.05.2016 р. є учасником бойових дій.

Позивач є інвалідом третьої групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12 ААГ № 509001, виданої 21.08.2023 року.

06.09.2023 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України щодо призначення йому пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який уповноважений розглянути подану позивачем заяву від 06.09.2023 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.09.2023 року №81, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до пункту «а» частини першої статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказаним рішенням встановлено, що за результатом розгляду документів, доданих позивачем до заяви: «За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 11 08.1993 року по 21.11.1998 року у ФГ «Злагода» згідно довідки від 05.09.2023 року № 69, оскільки відсутня сплата страхових внесків по даному підприємству на даного працівника. Працює з 01.03.2023р.

За наданими документами право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ не має, оскільки гр. ОСОБА_1 згідно довідки від 31.08.2023 року №8267 та військового квитка з 31.03.2023 року перебуває на військовій службі по теперішній час. Право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не має, у зв`язку з відсутністю необхідного страховою стажу - 9 років. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».

Також, матеріалами справи підтверджується, що 20.10.2023 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято наступне рішення №81 на зміну рішення від 13.09.2023 року, яким зокрема за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи з 11.08.1993 року по 30.09.1993 року, з 01.01.1996 року по 21.11.1998 року згідно довідки про страховий стаж від 05.09.2023 року №69, яку видано ФГ Злагода.

Разом з цим, вказаним рішенням від 20.10.2023 року №81, як і попереднім рішенням від 13.09.2023 року, позивачу - ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, вказавши, що право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у позивача не має, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 9 років.

До того ж, безпосередньо зі змісту рішення №81 від 20.10.2023 року прийнятим на зміну рішення від 13.09.2023р. не вбачається, що попереднє рішення відповідача про скасування якого позивач і звернувся до суду з цим позовом було скасовано.

Вважаючи, що він має право на пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), яким держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону №2262-ХІІ військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Статтею 18 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

Частинами 1-2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності зокрема страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби або внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), у особи, яка звернулася за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.

Отже, Законом № 2262-XII передбачено, що пенсія по інвалідності призначається після звільнення зі служби та в разі, якщо інвалідність настала в період проходження служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 був мобілізованим з 01.04.2015 року на підставі Указу Президента України №15/2015 та звільнений з військової служби 25.03.2016 року. Разом з тим, з 07.05.2022 року знову мобілізований на підставі Наказу ВГ ЗСУ №69/2022 та проходить військову службу по теперішній час у військовій частині НОМЕР_5 .

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи пов`язаною із захистом Батьківщини.

Суд зазначає, що однією з підстав призначення пенсії по інвалідності є звільнення військовослужбовця зі служби.

Таким чином позивач набуде право на отримання пенсії по інвалідності після звільнення з військової служби.

Щодо твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, то суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 32 Закону № 1058-IV якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.

Оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захисту Батьківщини під час призову на військову службу на підставі Закону України «Про мобілізацію», пенсія йому призначається незалежно від наявності у позивача страхового стажу.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 20.10.2023 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято наступне рішення №81 на зміну рішення від 13.09.2023, яким зокрема за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи з 11.08.1993 по 30.09.1993, з 01.01.1996 по 21.11.1998 згідно довідки про страховий стаж від 05.09.2023 №69, яку видано ФГ Злагода. Однак рішення від 13.09.2023 скасовано не було, хоча й прийнято нове рішення за тим самим номером, але іншою датою.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до стажу роботи періоди роботи ОСОБА_1 , відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 КСП «ЗЛАГОДА» з 11.08.1993 року по 21.11.1998 року.

В свою чергу, рішенням від 13.09.2023 року №81 не було враховано період роботи з 11.08.1993 року по 21.11.1998 року у ФГ «Злагода» згідно довідки від 05.09.2023 року №69, оскільки відсутня сплата страхових внесків по даному підприємству на даного працівника.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у ч.10 ст. 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст.106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як свідчать матеріали справи, позивач в період часу з 11.08.1983 року по 21.11.1998 року працював у КСП «ЗЛАГОДА», що підтверджується копією трудової книжки колгоспника.

Проте, відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу, відповідач у оскаржуваному рішенні зазначив, зокрема, що зарахувати період роботи з 11.08.1983 року по 21.11.1998 року немає законних підстав, так як страхові внески в зазначений період не сплачені.

Внаслідок невиконання КСП «ЗЛАГОДА» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що несплата КСП «ЗЛАГОДА» за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено судом раніше, 20.10.2023 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №81 на зміну рішення від 13.09.2023, яким зокрема за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи з 11.08.1993 по 30.09.1993, з 01.01.1996 по 21.11.1998 згідно довідки про страховий стаж від 05.09.2023 №69, яку видано ФГ Злагода.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи періоди роботи ОСОБА_1 , відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 КСП «ЗЛАГОДА» з 01.10.1993 року по 31.12.1995 року.

До того ж, безпосередньо зі змісту рішення №81 від 20.10.2023 прийнятим на зміну рішення від 13.09.2023р. не вбачається, що попереднє рішення відповідача про скасування якого позивач і звернувся до суду з цим позовом було скасовано.

Таким чином суд доходить висновку про визнання протиправними і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13 вересня 2023 року №81.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2023 року № 81; зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13 вересня 2023 року №81.

3. Зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи періоди роботи ОСОБА_1 , відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 КСП «ЗЛАГОДА» з 01.10.1993 року по 31.12.1995 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко