Справа № 380/28014/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/28014/23 пров. № А/857/8269/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року (суддя Грень Н.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/28014/23 за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправною і скасування податкової вимоги,

встановив:

У листопаді 2023 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-1301 від 30.08.2023 року. Здійснити розподіл судових витрат.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області №0-1301 від 30.08.2023 року. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що винесене судом рішення підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що підставою для винесення оскарженої податкової вимоги слугувала наявність податкового боргу ОСОБА_2 по податку на доходи фізичних осіб в сумі 7823,55 грн та по військовому збору в сумі 2347,07 грн, які виникли на підставі податкової декларація про майновий стан і доходи від 30.05.2023 №1490. При цьому зазначає скаржник, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) податкових органів з урахуванням інформації про податковий борг з митних платежів, отриманої в порядку обміну інформацією. Крім того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.03.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом такі фактичні обставини справи.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки разом з житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами від 05.09.2022 ОСОБА_2 отримав в дар житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку, кадастровий номер :04:003:0011 (а.с. 9).

ОСОБА_1 - законним представником ОСОБА_2 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи від 30.05.2023 року №1490 та сплачено: 10.07.2023 військовий збір в сумі 2347,07 грн відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 та 12.07.2023 податок на доходи фізичних осіб в сумі 7823,55 грн відповідно до платіжної інструкції №0.9.1 (а.с. 5, 5-зв.).

Головним Управлінням ДПС у Львівській області 30.08.2023 винесено податкову вимогу ОСОБА_2 №0-1301 на суму 10170,62 грн (а.с. 12-зв.).

Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги: податок на доходи фізичних осіб 7823,55 грн; військовий збір 2347,07 грн..

Як слідує із інтегрованої картки ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору, у такого відображається переплата в сумі 9190,67 грн (а.с. 29).

Як слідує із інтегрованої картки ОСОБА_2 по податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору, у такого відображається недоїмка з податку на доходи фізичних осіб в сумі 7823,55 грн та по військовому збору в сумі 2347,07 грн (а.с. 26, 27).

Не погодившись із винесеною податковою вимогою про сплату податкового боргу, позивач як законний представник ОСОБА_2 звернувся із цим позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

За визначенням п.п.14.1.153 п. 14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. (абзац другий пункту 59.3 статті 59 ПК України).

Наказом міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 затверджено Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків (далі Порядок №610) розроблений відповідно до статей 59 та 60 глави 4 розділу II ПК України (з урахуванням статей 42 та 58 Кодексу) і визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог податковими органами.

Податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується податковим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції (п.1 Розділу ІІ Порядку №610).

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку №610, податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів з урахуванням інформації про податковий борг з митних платежів, отриманої в порядку обміну інформацією відповідно до пункту 41.2 статті 41 Кодексу (пункт 1 розділу III Порядку №610).

Відповідно до п.99.2,-5,-6 статті 99 ПК України, грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/ неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.

Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Батьки (усиновителі) та опікуни (піклувальники) малолітніх/неповнолітніх, опікуни недієздатних, особи, на яких покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутніх (законні представники платників податків - фізичних осіб), повинні від імені відповідних фізичних осіб: подати за наявності підстав контролюючому органу заяву для реєстрації таких фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та у випадках, передбачених цим Кодексом, іншу інформацію, необхідну для ведення зазначеного Державного реєстру; своєчасно подавати належним чином заповнені декларації про доходи та майно; у випадках, передбачених цим Кодексом, вести облік доходів і витрат; виконувати інші обов`язки, визначені цим Кодексом.

Законні представники платників податків - фізичних осіб несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами для платників податків, за невиконання обов`язків, зазначених у пункті 99.5. цієї статті.

Пунктом 179.1 ст. 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.179.7 ст.179 ПК України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у ОСОБА_2 , якому подаровано земельну ділянку разом з житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Суд враховує, що відповідно до пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з пп.168.1.3. п.168.1 ст.168 ПК України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Як зазначено у пп.168.4.8 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе фізична особа у випадках, визначених цим розділом.

Судом встановлено, що 30.05.2023 позивачем як законним представником ОСОБА_2 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи №1490.

Надалі ОСОБА_1 сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 7823,55, за кодом класифікації доходів бюджету 11010500, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 12.07.2023, у призначенні платежу якої серед іншого вказано: податок за договір дарування ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 сплачено до бюджету військовий збір у сумі 2347,07 грн, за кодом класифікації доходів бюджету 11011001, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 10.07.2023, у призначенні платежу якої серед іншого вказано: військовий збір з договору дарування нерухомого майна ОСОБА_2 .

30.08.2023 ГУ ДПС у Львівській області сформовано податкову вимогу №0-1301, в якій зазначено, що станом на 29.08.2023 у ОСОБА_2 обліковується заборгованість у сумі 10170,62 грн., а саме по податку на доходи фізичних осіб в сумі 7823,55 грн та по військовому збору в сумі 2347,07 грн..

Враховуючи, що судовим розглядом підтверджено, що позивач здійснив 12.07.2023 сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 7823,55 грн та 10.07.2023 військовий збір в сумі 2347,07 грн до бюджету за ОСОБА_2 , зазначивши про це у призначенні платежу, правильно визнав суд першої інстанції оскаржувану податкову вимогу №06-1301 від 30.08.2023 про сплату боргу станом на 29.08.2023 у сумі 10170,62 грн коп. не обґрунтованою, яка підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги відповідача такий висновок суду не спростовують.

В апеляційній скарзі скаржник звертає увагу суду на те, що суд згідно закріплених ст.2 КАСУ критеріїв не повинен втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас, суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім цього, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у відповідності до вимог статті 316 КАС України немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року в адміністративній справі №380/28014/23 за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування податкової вимоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль