Справа № 160/8522/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 вересня 2024 рокуСправа №160/8522/24
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 245310,56 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Ухвалу суду від 24.05.2024 відповідач отримав 04.06.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

04.06.2024 року від відповідача до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

05.06.2024 року представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи.

11.06.2024 року від відповідача на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про витребування доказів, яке обґрунтовано тим, що відповідач отримав від позивача позовну заяву з додатками, проте, в цих додатках немає жодної копії вищенаведених податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник, як зазначає позивач, податковий борг відповідача. Також, після ознайомлення представником позивача з матеріалами адміністративної справи, представником було встановлено, шо в матеріалах справи відсутні будь-які копії податкових повідомлень-рішень наведених в додатках до позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 року позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишено без руху.

Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду належним чином засвідчених копій податкових повідомлень-рішень №1-0462 від 30.07.2018, №1-0461 від 30.07.2018, №-0462 від 14.03.2019, №-0463 від 28.04.2023, №1-0462 від 30.07.2018, №1-0462 від 30.07.2018 з доказами направлення таких податкових повідомлень-рішень відповідачу.

На виконання вимог ухвали суду від 13.06.2024 року до суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області шляхом електронного зв`язку надійшла заява від 18.06.2024 року вх.№23310.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року продовжено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду належної якості документів, які були долучені до заяви від 18.06.2024 року вх.№23310.

Від позивача на адресу суду надійшла заява від 26.06.2024 року вх. №24625/24.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року продовжено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом завантаження до системи Електронний суд з автоматичним накладенням електронного цифрового підпису належної якості (з яких буде можливим: встановити наявність числових чи літерних позначень, встановити зміст документу) документів, які були долучені до заяви від 18.06.2024 року вх.№23310/24. Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направити ОСОБА_1 зазначені документи та надати до суду докази направлення.

На виконання вимог ухвали суду від 27.06.2024 року позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 01.07.2024р. вх.№25119/24.

09.07.2024 року від відповідача до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

23.07.2024 року судом зареєстровано клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати додаткові докази.

24.07.2024 року представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року продовжено розгляд справи №160/8522/24 за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено частково. Витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином засвідчені копії податкових повідомлень-рішень з детальним розрахунком сум плати за землю, наведених в додатках до позовної заяви, а саме: №29001-5140-0462 від 16.06.2020; №-0462 від 02.03.2021; №0-0462 від 30.06.2022.

05.08.2024 року судом зареєстровано зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці зустрічний позов ОСОБА_1 було отримано суддею 02.09.2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернуто.

Роз`яснено, що повернення зустрічного позову не позбавляє права звернення до адміністративного суду з позовною заявою в порядку, встановленому законом.

Так, ухвала суду від 02.09.2024 року, якою повернуто зустрічний позов була постановлена з підстав пропуску заявником строку на подачу зустрічного позову.

10.09.2024 року ОСОБА_1 знову направила до суду зустрічний позов, а також додала до нього заяву про поновлення строків звернення.

Перевіривши матеріали зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом в ухвалі від 02.09.2024 року відповідно до частини восьмої статті 47 КАС України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 177 КАС України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Статтею 178 КАС України визначено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.177 КАС України, відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Ухвалу суду від 24.05.2024 відповідач отримав 04.06.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, враховуючи, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 року позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області була залишена без руху, а в подальшому ухвалою суду від 22 липня 2024 року продовжено розгляд справи №160/8522/24, то з урахуванням вимог ч.1 ст.177 КАС України, зустрічний позов мав бути поданий ОСОБА_1 до суду до 28.07.2024 року включно.

Так, у заяві про поновлення строку заявник зазначає, що відповідач листом від 08.07.24, поштове відправлення 328, отриманим відповідачем 04.08.2024, відмовився надати копії ППР, проте, надав пояснення та розрахунок, на підставі яких у відповідача з`явилася можливість визначитися зі своєю правовою позицією та надати відзив і зустрічний позов на наступний день після отримання відповіді позивача, а саме 05.08.2024. Саме дії позивача- ненадання обґрунтування в позові по суті позовних вимог, ненадання витребуваних судом документів, на підставі яких стягується з відповідача податковий борг, стало причиною неможливості відповідачем визначитися зі своєю позицією в частині надання зустрічної позовної заяви.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій можливо дійти висновку про те, що правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

При цьому ЄСПЛ у справах Салов проти України, п. 93, Сутяжник проти Росії, п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, підсумовуючи вище викладене, можливо дійти висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд вважає, що підстави, викладені у заяві про поновлення строків звернення до суду не є поважними. Оскільки заявник не була позбавлена права на звернення до суду із зустрічним позовом разом із відповідними клопотаннями про витребування доказів, тощо.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 (справа №240/12017/19) виклав правову позицію, згідно якої отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Факт звернення до відповідача не можуть створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 300/1411/19 зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі №540/2097/18 виклав правову позицію, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Таким чином, листування з відповідачем та отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Про наявність даної позовної заяви та про відкриття провадження заявник (відповідач) була обізнана щонайменше з 04.06.2024 року, коли направила до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.177 КАС України, відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Суд враховує, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 року позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області була залишена без руху, а в подальшому ухвалою суду від 22 липня 2024 року продовжено розгляд справи №160/8522/24.

Беручи викладене вище, з урахуванням вимог ч.1 ст.177 КАС України, зустрічний позов мав бути поданий ОСОБА_1 до суду до 28.07.2024 року включно.

Суд звертає увагу, що в ухвалі від 02.09.2024 заявнику було роз`яснено про те, що повернення зустрічного позову не позбавляє її права звернення до адміністративного суду з позовною заявою в порядку, встановленому законом.

За таких обставин зустрічний позов має бути повернутий ОСОБА_1 .

При цьому суд вдруге роз`яснює ОСОБА_1 , що повернення зустрічного позову не позбавляє права звернення до адміністративного суду з позовною заявою в порядку, встановленому законом, зокрема ст.ст. 122, 123, 160, 161 КАС України.

Керуючись статтями 177, 178, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - повернути.

Роз`яснити, що повернення зустрічного позову не позбавляє права звернення до адміністративного суду з позовною заявою в порядку, встановленому законом, зокрема ст.ст. 122, 123, 160, 161 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.09.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса