Справа № 761/25048/23
Суддя: Макаренко І. О.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/265/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАС № 7245225 від 28 червня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором 4-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, капралом поліції Вакульчуком Дмитром Михайловичем.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 червня 2023 року інспектором 4-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, капралом поліції Вакульчуком Д.М., винесено постанову серії ЕАС № 7245225 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 28 червня 2023 року о 15 годині 26 хвилин, по вулиці Набережне шосе, 20-Б у місті Києві, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та начебто порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. «Вузька суцільна лінія», перетнувши її під час перестроювання та здійснивши рух через напрямний острівець, в`їзд на який заборонено та чим начебто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. Позивач наголошує, що згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за різні адміністративні правопорушення, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Вказана частина статті є бланкетною і передбачає різні окремі порушення, тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності потребує чіткого і конкретного зазначення, що ж саме було порушено водієм і має містити відповідні докази такого порушення, а саме лише зазначення у постанові про начебто порушення позивачем п. 34. ПДР України - вимог дорожньої розмітки, без посилання на будь-які належні і допустимі докази взагалі не доводить наявність самого порушення та зовсім не конкретизує його складу. Позивач також зазначає, що п. 34 ПДР України містить значну кількість підпунктів, а п. п. 34.1.1. окрім позначення меж проїзної частини дороги, на які в`їзд заборонено, поділяє також транспортні потоки протилежних напрямків і межі смуг руху на дорогах, позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. У разі, якщо лінією 1.1. позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, то цю лінію перетинати дозволяється. Більше того, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1. для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Позивач наголошує, що є законослухняним громадянином, за весь час наявності у нього посвідчення водія та керування транспортними засобами порушень ПДР України ніколи не допускав та до адміністративної відповідальності не притягувався, а з редакції оскаржуваної постанови чітко навіть не вбачається за що ж саме на нього накладено стягнення чи то за перетин лінії 1.1. чи за рух через напрямний острівець, хоча жодного з указаних ймовірних порушень ним допущено не було. Більше того, будь-яких доказів порушення вимог ПДР України позивачем у постанові не зазначено, як і доказів незабезпечення ним безпеки дорожнього руху чи створення аварійних ситуацій для інших учасників дорожнього руху. Незважаючи, що оскаржувана постанова містить інформацію про те, що до неї додається відео 470433, однак жодна графа постанови не має будь-яких записів про те, що вказане відео було пред`явлене позивачеві чи йому була надана його копія. Позивач наполягає на тому, що відеозапис бодікамери поліцейського було ввімкнено останнім лише після зупинки автомобіля та фіксування самого процесу складання постанови, без фіксування його руху автодорогою, а відтак це свідчить про те, що доказів фіксування ймовірного порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.1. чи інших пунктів ПДР України не існує та у відповідача їх нема. Вважає, що у разі існування порушення, саме відповідач має довести факт порушення ним ПДР України належними та допустимими доказами, як то передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Вивчаючи питання відкриття провадження у справі, суд бере до уваги, що строки звернення позивача до суду з адміністративним позовом не пропущені, адже оскаржувана постанова складена 28 червня 2023 року, десятий день її оскарження сплив у суботу 08 липня 2023 року, а позов надіслано до суду засобами поштового зв`язку у понеділок 10 липня 2023 року, тобто у перший робочий день після закінчення строку оскарження постанови.

Адже, відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Вказана норма кореспондує з приписами ч. 6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Також відповідно до приписів ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відтак, ухвалою суду від 07 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У серпні 2024 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позову та зазначає, що вимоги позивача є хибними, безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена відповідно до вимог законодавства, уповноваженою на те посадовою особою, яка оцінила наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та керуючись законом і правосвідомістю, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був встановлений інспектором. Також відповідач зазначає, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, перелік яких наводить у відзиві.

Представником позивача надіслано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній спростовує доводи відповідача та наголошує, що відзив на позовну заяву не містить жодного посилання на будь-який доказ порушення позивачем вимог ПДР України, а викладений у ньому перелік норм чинного законодавства не доводить факту порушення позивачем ані вимог ПДР України ані його вину. До того ж позивач не оспорює право працівника поліції скласти постанову про адміністративне правопорушення, а оспорює її незаконність, оскільки відсутній факт самого порушення позивачем ПДР України та належні докази такого порушення.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив.

28 червня 2023 року інспектор 4-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, капрал поліції Вакульчук Дмитро Михайлович, виніс постанову серії ЕАС № 7245225 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 , за те, що він 28 червня 2023 року о 15 годині 26 хвилин, по вулиці Набережне шосе, 20-Б у місті Києві, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. «Вузька суцільна лінія», перетнувши її під час перестроювання та здійснивши рух через напрямний острівець, в`їзд на який заборонено та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Вказаною постановою щодо ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., та постанова має зазначення про те, що до неї додається відео 470433.

Однак, до відзиву на позовну заяву відповідачем жоден відеозапис не доданий, будь-яких інших доказів фіксування факту порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.1. чи інших пунктів ПДР України відповідачем не надано, а відтак доводів позивача не спростовано.

Як вбачається з пояснень позивача у тексті позовної заяви, позивач на місці зупинки перепитав у поліцейського що ж саме він такого порушив, та пояснив, що нікуди не поспішає, дав дорогу іншим транспортним засобам, рухався зі швидкістю близько 40 км/год та не мав жодної необхідності щось порушувати і вимог ПДР України не порушував. Позивач також звернув увагу суду на приписи п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», який передбачає, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, у ній потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією України, так і Законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а відповідальність за їх порушення передбачена КУпАП та в окремих випадках, в залежності від тяжкості наслідків - Кримінальним кодексом України.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за різні склади адміністративних правопорушень, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину; порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг; правил перевезення вантажів; буксирування транспортних засобів; зупинки; стоянки; проїзду пішохідних переходів; ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Так, вказана частина 1 статті 122 КУпАП є бланкетною і передбачає різні окремі адміністративні порушення, тож постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності потребує чіткого і конкретного зазначення, що ж саме було порушено водієм та має містити зазначення про наявні докази такого порушення.

І хоча додана до матеріалів справи постанова від 28 червня 2023 року містить дані про те, що ОСОБА_1 того ж дня о 15 годині 26 хвилин, по вулиці Набережне шосе, 20-Б у місті Києві, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1. «Вузька суцільна лінія», перетнувши її під час перестроювання та здійснивши рух через напрямний острівець, в`їзд на який заборонено, жодних визначених ст. 251 КУпАП доказів факту такого порушення відповідачем суду не надано, а викладене у постанові категорично заперечується позивачем.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Абзац другий частини 3 статті 62 Конституції України передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Відсутність зазначення в оскаржуваній постанові доказів винуватості позивача та свідоме ненадання їх відповідачем до відзиву на позовну заяву суд розцінює як відсутність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки суд самостійно не може з`ясувати вказані обставини та ухвалювати судове рішення на припущеннях, а відповідачем належними і допустимими доказами факт адміністративного правопорушення не доведено.

Отже, матеріалами справи не підтверджується той факт, що працівник поліції правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а доводи позивача, якими він заперечує постанову, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та не були спростовані відповідачем шляхом наданняналежних і допустимих доказів (пояснень потерпілих, свідків, висновків експерта, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також інших документів).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 122, 222, 245, 247, 251, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 5, 72-77, 262, 263, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капрала поліції Вакульчука Дмитра Михайловича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС № 7245225 від 28 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено: 11.09.2024 року.

Суддя: