Справа № 420/9211/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9211/24

Головуючий в І інстанції: Бойко О.Я.

Дата та місце ухвалення рішення: 11.06.2024 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління ДСА України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління ДСА України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді у відставці Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривень;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування та виплату судді у відставці Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду при звільненні на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 - V1, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років і перебування на адміністративній посаді 90 % від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028,00 грн. з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду при звільненні на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 - VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років і перебування на адміністративній посаді 90 % від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028,00 грн., з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання державною казначейською службою України коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді у відставці Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривень.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування та виплату судді у відставці Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою з врахуванням вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 складає 3028,00 грн. та надбавки за вислугу років у розмірі 80% і доплати за перебування на адміністративній посаді в суді в розмірі 10 % від посадового окладу з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління ДСА України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що ТУ ДСА в Одеській області не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, на власний розсуд визначати розмір суддівської винагороди ніж це прямо передбачено законодавством України. Враховуючи, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум з 1 січня 2024 року на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2 102 грн., відсутні правові підстави зазначати інші відомості, ніж прямо передбачено Законом.

Крім того, скаржник зауважив, що належним способом захисту порушеного права позивачки має бути вимога стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів суду», шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошової суми з обов`язковим утриманням податків та зборів.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України № 640/2006 від 25.07.2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Роздільнянського районного суду Одеської області.

За рішенням Вищої Ради Правосуддя № 489/0/15-24 від 20.02.2024 року позивачка була звільнена з посади судді Роздільнянського районного суду Одеської області у відставку.

Згідно п.3 наказу Роздільнянського районного суду Одеської області № 1-с від 21.02.2024 року, у відповідності до ч.1 ст.143 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», визначено виплатити позивачці вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Позивачка наголошує, що при виплаті їй вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, ТУ ДСА в Одеській області застосувало базовий розмір посадового окладу судді із врахуванням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись з діями ТУ ДСА в Одеській області щодо нарахування та виплати вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн., позивачка звернулася до суду з позовною заявою.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, вказав, що для розрахунку розміру суддівської винагороди позивачки до уваги може братися лише показник, який передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» як єдиним нормативним актом, який може визначати розмір суддівської винагороди, а саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у розмірі 3028 грн. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою з врахуванням вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 року складає 3028 грн. та надбавки за вислугу років і перебування на адміністративній посаді 90 % від посадового окладу.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Державної судової адміністрації України недонарахованої та невиплаченої позивачці вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою, суд першої інстанції вказав, що стягнення певної суми з відповідача, як спосіб захисту порушеного права позивача, можливий у тому випадку, коли певні суми нараховувались позивачу, утім, з тих чи інших підстав не були виплачені. Оскільки, у межах спірних правовідносин, відповідач не здійснював нарахування таких сум, що має бути реалізовано на виконання рішення суду по даній справі, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 4 Закону № 1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч.3 ст.135 Закону № 1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11.03.2020 року № 4-р/2020 діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно ч.1 ст. 143 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 03.11.2023 року № 3460-IX встановлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень; працездатних осіб 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, 2361 гривня.

Як вказує ОСОБА_1 та не заперечується ТУ ДСА в Одеській області, при виплаті їй вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, відповідач-1 застосував базовий розмір посадового окладу судді із врахуванням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» в сумі 2102 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У пункті 62 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів визначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виплата суддівської винагороди регулюється ст.130 Конституції України та ст.135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до правовідносин щодо виплати суддівської винагороди застосовуватися не можуть.

Разом з тим, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV) відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно ст. 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум є вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, наведеною правовою нормою закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Також, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Крім того, зміни до Закону України № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також до Закону України № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 року № 5-рп(II)/2020 до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 ст. 130 Конституції України і ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Колегія суддів зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу і Конституційний Суд України у рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Аналогічна правова позиція щодо обчислення суддівської винагороди (обрання розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року) викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2023 року по справі №240/2978/22, від 27.07.2023 року по справі №240/3795/22, від 21.09.2023 року по справі №380/25627/21.

Оскільки, вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, колегія суддів доходить висновку, що відповідач-1 неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України №640/2006 від 25.07.2006 року позивачку призначено на посаду судді Роздільнянського районного суду Одеської області.

Згідно з наказом Роздільнянського районного суду Одеської області № 2-с від 09.03.2022 року позивачці встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80 відсотків посадового окладу з 19 лютого 2022 року, як такій, стаж роботи якої становить 35 років 0 місяців 1 день.

Відповідно до наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від № 3-с 20.11.2023 року позивачку обрано на посаду голови Роздільнянського районного суду Одеської області строком на три роки та встановлено їй щомісячну доплату у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка має право на вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою з врахуванням вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 року складає 3028 грн. та надбавки за вислугу років і перебування на адміністративній посаді 90 % від посадового окладу.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що належним способом захисту порушеного права позивачки має бути вимога стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів суду», шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошової суми з обов`язковим утриманням податків та зборів.

Колегія суддів спростовує вказані доводи скаржника, з огляду на наступне.

Так, у віданні Державної судової адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей.

За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Колегія суддів зауважує, що, враховуючи приписи ч.1 ст. 2, ч.1 ст. 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут мається на увазі - з ДСА України).

Таким чином, доводи апелянта, що виконання рішення суду повинно здійснюватися за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, а не ТУ ДСА України, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обраного судом способу захисту порушеного права позивача, а стосується саме виконання рішення суду.

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.09.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька