Справа № 580/12602/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ГУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 1,45544, із урахуванням сум грошового забезпечення у період з жовтня 2015 року до червня 2016 року (включно), відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 19.02.2019 №1533, починаючи з 22.02.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату, пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ГУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 1,45544, із урахуванням сум грошового забезпечення у період з жовтня 2015 року до червня 2016 року (включно), відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 19.02.2019 №1533, починаючи з 22.02.2017.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на обрахунок пенсії у наведений позивачем спосіб.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком як учасник бойових дій АТО відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 №1058.

Відповідно до довідок від 19.02.2019 №1532 та № 1533 позивач отримував заробітну плату, за службу у військовій частині НОМЕР_1 , на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески починаючи з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року.

23.08.2023 представник позивача звернувся до Головного управління із адвокатським запитом щодо надання інформації про обчислення пенсії ОСОБА_1 .

Відповідач направив на адресу представника позивача лист від 28.08.2023, в якому зазначив, що пенсію ОСОБА_1 обчислено з урахуванням страхового стажу 44 роки 9 місяців, стаж враховано до 28.02.2023 (у тому числі за період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року), та заробітної плати з 01.07.2000 до 28.02.2023 (з урахуванням грошового забезпечення за період із жовтня 2015 року до жовтня 2016 року згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 № 1533).

Суми грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із липня до жовтня 2016 року, зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 № 1533, наявні в реєстрі застрахованих осіб і зараховані до заробітної плати для обчислення пенсії.

Також зазначив, що суми грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із липня до жовтня 2016 року, зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 № 1533, повністю співпадають із сумами, наявними в реєстрі застрахованих осіб по коду страхувальника НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про відсутність обов`язку у відповідача вчиняти дії щодо перерахунку пенсії позивача на підставі адвокатського запиту, суд дійшов висновку, що право позивача на перерахунок пенсії не порушене, а відтак не може захищатись судом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 стосовно тлумачення частини другої статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частин друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, яким мотивує свої вимоги позивач, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України, згідно з п. 3.6 мотивувальної частини цього Рішення означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач наполягав на тому, що починаючи з 22.02.2017 відповідач невірно обчислює пенсію позивача, не враховуючи при її розрахунку отриманих сум грошового забезпечення за період з жовтня 2015 року до червня 2016 року (включно) відповідно до довідки від 19.02.2019 №1533.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перерахунок пенсії, який намагається отримати позивач у даному спорі стосується саме правильного обчислення пенсії, а не здійснення її перерахунку у зв`язку із виникненням певних підстав за встановленою законом процедурою.

Перерахунок, про який просить позивач у даній справі стосується відновлення порушеного, на його думку, права на правильний розрахунок пенсії. Відновлення такого права не передбачає необхідність подання позивачем будь-яких заяв, а закон не визначає окремого порядку відновлення такого права.

Зважаючи на це, помилковими є мовити суду першої інстанції про те, що відсутність поданої позивачем за встановленою формою заяви про перерахунок пенсії нівелює обов`язок відповідача на вчинення будь-яких дій.

У свою чергу, щодо врахування сум грошового забезпечення за період з жовтня 2015 року до червня 2016 року (включно) при обчисленні пенсії, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно підпункт 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1; далі - Порядок № 22-1) у разі якщо за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським відповідно до Закону, страховий стаж та заробітна плата (дохід) обчислюються на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, форма якої затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04 лютого 2021 року № 3-1 «Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2021 року за № 463/36085.

Згідно довідок Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 №№ 1532, 1533 позивач отримував грошове забезпечення у період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року. При цьому, відомості наданої довідки ОК-5 не містять сум виплаченого грошового забезпечення за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року.

Звертаючись до відповідача із адвокатським запитом (вх.№ 40024/8 від 23.08.2023) відповідач визнав врахування заробітку з жовтня 2015 року по липень 2016 року, а вказав про неврахування заробітку за серпень-жовтень 2016 року. У вказаному запиті адвокат просив надати інформацію про причини неврахування саме періодів серпень-жовтень 2016 року при обчисленні пенсії. Водночас, вже у поданому позові у даній справі позивач наводить протилежні відомості, вказуючи, що відповідач не врахував періоди отриманого заробітку з жовтня 2015 року до червня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що міркування позивача щодо врахування/неврахування відповідачем тих чи інших періодів заробітку при обчисленні пенсії зводяться виключно до його суб`єктивних припущень, ґрунтуються на здійснених самостійно розрахунках розміру пенсії, проте не підтверджені жодними доказами.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідаючи на запит позивача щодо періодів серпень-жовтень 2016 року, відповідач у листі від 28.08.2023 № 2300-0304-8/56377 вказав про те, що ним був врахований заробіток позивача з 01.07.2000 по 28.02.2023, у тому числі і заробіток, що вказаний за період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 №№ 1533.

Врахування спірного заробітку при обчисленні пенсії відповідач підтвердив також і у відзивах, що подані ним до суду у даній справі.

Таким чином, судом не встановлено порушеного права позивача на отримання пенсії із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 1,45544, а саме із урахуванням сум грошового забезпечення у період з жовтня 2015 року до червня 2016 року (включно).

Щодо дати, з якої позивач має на отримання пенсії з урахуванням згаданих довідок, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа .

Із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідок Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2019 №№ 1532, 1533 позивач звернувся 30.07.2019 (а.с. 52). Зважаючи на те, що згідно згаданої норми, строки перерахунку залежать від дати звернення за таким перерахунком, а не дати призначення пенсії, то підстави для здійснення позивачу перерахунку з 22.02.2017 відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте з помилкових мотивів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова