Справа № 420/13830/24
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області щодо не прийняття рішення про поновлення ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 28.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не поновлено пенсії позивачу, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До суду надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Сторони не заперечують, що позивач до березня 2014 року проживав на території АР Крим та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.09.2012, та у березні 2014 року, у зв`язку із тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь російською федерацією, виплата пенсії органами пенсійного фонду України припинилась.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № 5138- від 07.09.2021 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 28.03.2024, в якій просив поновити нарахування і виплату пенсії за вислугу років.

Листом № 11727-10626/Т-02/8-1500/24 від 11.04.2024 відповідач повідомив, що для поновлення пенсії позивачу необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру), з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків, трудовою книжкою, дипломом про навчання за денною формою, військовим квитком (за наявності), атестатом про припинення виплати пенсії та заявою з банківської установи про відкриття особового рахунку. Також відповідач вказав, що питання пенсійного забезпечення осіб, прибувших з АР Крим, на законодавчому рівні не визначено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку; Мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом; Соціальні послуги - послуги, що надаються особам за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються: - принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; - коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; - види пенсійних виплат; - умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат - мінімальний розмір пенсії за віком; - порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Та що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами встановленими в ст. 7 Закону №1058-IV: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, солідарності та субсидування в солідарній системі; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 58-1 Закону № 2262, припинення та поновлення виплати пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей проводиться в порядку, встановленому цим Законом та статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону №1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке, крім іншого, гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Підставою оскаржуваної відмови у поновленні виплати пенсії позивачеві слугувало те, що наразі відповідач не може провести процедуру витребування пенсійної справи позивача з російської федерації для виплати пенсії за новим місцем реєстрації, а тому відмовив у поновленні виплати пенсії до врегулювання питання на законодавчому рівні.

Суд зауважує, що право пенсіонера на отримання пенсії не повинно бути поставлене в залежність від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

Відповідно до п. 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1).

Відповідно до п. 2.8. Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що оскільки на дату звернення позивача із заявою його паперова пенсійна справа до органів ПФ України не надходила, у пенсійного органу відсутні підстави взяття на облік пенсіонера для виплати пенсії за новим місцем проживання у зв`язку з наступним.

Як встановлено судом, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою № 5138- від 07.09.2021, отже, станом на дату розгляду його заяви та надання відмови на неї відповідачу було достеменно відомо про зареєстроване місце проживання позивача.

Відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.8 Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Отже, наведені відповідачем обставини (відсутність паперової пенсійної справи) не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості зробити відповідні запити до банківської установи, в якій позивач отримував пенсію з метою отримання інформації про його пенсійні виплати.

Також аналіз наведених вище норм законодавства у контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, а протилежне позбавляє її права на її відновлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з листа № 11727-10626/Т-02/8-1500/24 від 11.04.2024 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю законодавчого врегулювання правового питання щодо відновлення/продовження пенсійних виплат особам, які перемістились з тимчасово окупованої території АР Крим за відсутності можливості отримання документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати.

Тобто, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Однак всупереч п. 4.3. Порядку № 22-1, пенсійний орган не прийняв рішення про поновлення виплати пенсії або про відмову у поновленні виплати пенсії, а листом повідомив позивача про те, що для поновлення пенсії позивачу необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру), з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків, трудовою книжкою, дипломом про навчання за денною формою, військовим квитком (за наявності), атестатом про припинення виплати пенсії та заявою з банківської установи про відкриття особового рахунку. Також відповідач вказав, що питання пенсійного забезпечення осіб, прибувших з АР Крим, на законодавчому рівні не визначено.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що пенсійний орган не розглянув по суті заяву ОСОБА_1 від 28.03.2024 та всупереч п. 4.3. Порядку № 22-1 не прийняв рішення про поновлення виплати пенсії або про відмову у поновленні виплати пенсії.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправними дії відповідача щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 28.03.2024 про поновлення пенсії за вислугу років; зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву позивача від 28.03.2024 про поновлення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 КАС, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 28.03.2024 про поновлення пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 28.03.2024 про поновлення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.09.2024.

Суддя О.О. Хурса