Справа № 380/1952/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1952/24 пров. № А/857/11720/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року (головуючий суддя Крутько О.В., м. Львів) у справі №380/1952/24 за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 2 та пункт 3 рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка» в частині відмови гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , рекомендації гр. ОСОБА_1 звернутись до розробника для впорядкування технічної документації відповідно чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій; зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області затвердити технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_1 та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 та пункт 3 рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка» в частині відмови гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 та рекомендації гр. ОСОБА_1 звернутись до розробника для впорядкування технічної документації відповідно чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій. Зобов`язано Давидівську сільську раду Львівського району Львівської розглянути та затвердити подану гр. ОСОБА_1 технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що у розробленій технічній документації не зазначено існуючий проїзд згідно Генерального плану с. Старе Село, затвердженого рішенням виконкому обласної ради депутатів трудящих від 15 січня 1971 № 15. Вказує, що позивачу було рекомендовано звернутись до розробника технічної документації для приведення розмірів, площі та конфігурації земельної ділянки, зазначеної в технічній документації, у відповідність до фактичного користування. Зазначає, що позивач не надала повної інформації щодо розгляду своєї заяви, а саме в частині спору з сусіднім землекористувачем.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, просить залишити рішення суду без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. 05.11.2021 та зареєстрованим в реєстрі за № 5206.

Право власності позивача на вказаний об`єкт житлової нерухомості зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 060 від 05.11.2021.

За заявою ОСОБА_1 ПП «Кайлас-К» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до Давидівської сільської ради з заявою про затвердження зазначеної технічної документації із землеустрою.

Рішенням 17 сесії VII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » відмовлено гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1905 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю розробленої технічної документації до вимог містобудівної документації (захоплення частини дороги).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №380/927/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення 17 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 »; зобов`язано Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , із прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення з урахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 року у справі №380/927/23 Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення № 154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка», згідно пункту 2 якого вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 . Згідно п.3 рішення рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутися до розробника для впорядкування технічної документації відповідно до чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій.

Не погодившись з цим рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно із ст.25 Закону №858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст.30 Закону №858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями ст.186 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.

Згідно з ч.7 ст.186 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Згідно з ч.8 ст.186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до положень ч.10 ст.186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Колегія суддів зазначає, що підставою для відмови позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зазначено порушення пунктів 2.2, 2.3, 2.4, абз.8 пункту 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.06.2010 за № 391/17686.

Проте, судом першої інстанції слушно зауважено, що наказ Державного комітету України з земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, яким затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №127 від 13.08.2021.

Оскільки зазначений наказ не був чинним на час розроблення технічної документації із землеустрою для позивача, відтак покликання в оскаржуваному рішенні на порушення цього наказу розробником документації - ПП «Кайлас» є помилковим.

Крім того, у рішенні Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 зазначено про врахування рекомендацій постійної комісії Давидівської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування та екології.

Проте зміст таких рекомендації, дату їх формування всупереч вимогам ст.186 ЗК України у рішенні не наведено.

Колегія суддів наголошує, що рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію, чого не було зроблено відповідачем.

Інших мотивів відмови в оскаржуваному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не надала повної інформації щодо розгляду своєї заяви, а саме в частині спору з сусіднім землекористувачем, то колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14, від 04.10.2021 у справі № 346/5268/19.

Верховний Суд вказав, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, яким повторно відмовив позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою, та у спростування позовних вимог у цій справі, не навів жодних нових обґрунтувань чи мотивів, окрім тих, які вже бути предметом розгляду при вирішенні справи №380/927/23.

Колегія суддів зазначає, що така поведінка відповідача свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичної особи на землю.

Щодо вибору способу захисту порушеного права позивача.

Верховний Суд у постанові від 19 липня 2023 року у справі №440/4187/19 зазначив щодо дискреційності повноважень, то такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Зобов`язання судом відповідача затвердити документацію із землеустрою може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою, які передбачені законом, а саме невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивачу повторно відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою без обґрунтованих мотивів прийняття такого рішення, то зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі №380/1952/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар