Справа № 380/17021/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 рокусправа № 380/17021/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюк Віталій Ярославович, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №59 від 14.06.2024;

зобов`язати зарахувати стаж роботи з 03.02.2006 по 06.06.2024 на посаді молодшої медсестри по догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

зобов`язати зарахувати до страхового стажу період моєї роботи з 01.01.2004 по 06.06.2024 на посаді молодшої медсестри з догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991;

зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 07.06.2024р. згідно із заявою за №4218 від 07.06.2024р. на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (в редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.) у зв`язку з досягненням мною пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірним рішенням їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, визначеного ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020) необхідний вік становив 50 років, при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі, пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає дійсним обставинам справи, що, в свою чергу, унеможливлює реалізацію права на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, чим порушуно її право на належне пенсійне забезпечення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у ньому. Зазначає, що питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгоових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може розглядатися після досягнення нею 55 років за наявності не менше 10 років пільгового стажу роботи. Також, зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, так як положення пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 на час розгляду заяви позивача є чинними.

Через електронний суд, представник позивача подала відповідь на відзив, в якому надала свої обґрунтування аналогічні позовній заяві. Разом з тим зазначає, що пільговий стаж позивача за Списком № 2 становить 18 років 4 місяці 3 дні, тобто, при наявності страхового стажу більше 20 років, пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років та її вік становить 50 років. Вважає, що доводи та аргументи відзиву на адміністративний позов не спростовують позовні вимоги, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області належним чином повідомлено про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до його електронного кабінету 12.08.2024 о 17:56 год., проте відзиву на позов не подало.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України з метою реалізації свого права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, про що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області було прийнято Рішення №59 від 14.06.2024 року про відмову у призначені пенсії.

В даному рішенні зазначено, що вік заявника 53 роки 7 місяців 2 дні. Страховий стаж особи - 34 роки 10 місяців 9 днів, стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць 0 років 0 місяців 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 17.08.1998 по 11.08.1999, оскільки запис про припинення виплати не засвідчений печаткою та підписом відповідальної посадової особи. До пільгового стажу роботи по Списку №2 не зараховано періоди роботи згідно довідки від 06.06.2024 №377, оскільки на період роботи особи діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, а не Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, як зазначено в пільговій довідці. За наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

При цьому, відповідачем у оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувалось щодо загального страхового стажу позивача який складає 34 роки 10 місяців 9 днів та вік заявниці - 53 роки 7 місяців 2 дні.

Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, представник позивача звернулася до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 14.06.2024 №59 про відмову у призначені пенсії, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким Законом є, насамперед, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який був прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення.

Отже, оскільки і Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Згідно з пунктом б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції від 02.03.2015 року № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII раніше передбачений пункт б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 55 років.

Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в - е та ж статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII (11.10.2017 року), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Також, Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 року №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам….

Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 року по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Таким чином, на переконання суду, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

«Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Відтак, збільшений Законом №213-VIII віковий ценз (після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років) був зменшений Законом № 1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ) (після досягнення 50 років і при стажі роботи, зокрема для жінок - не менше 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20), яке набрало законної сили і є зразковим рішенням.

Зважаючи на те, що позивач на час звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досягла 50 років, що є достатнім віком для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом №213-VIII), а відтак спірне рішення прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії в цій частині є протиправним.

Щодо зарахування періоду роботи позивача з 03.02.2006 по 06.06.2024 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, то суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналогічна позиція викладена в постанові суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 та в постанові від 12.12.2019 року у справі №582/874/17.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 значиться посада, в тому числі, з 03.05.2001 - молодша медсестра по догляду за хворими 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львова. Також, убачається, що з 01.10.2008 - назва лікарні змінена на Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», а з 01.11.2018 - на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня».

Крім того, з долученої до матеріалів справи довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №377 від 06.06.2024 року видно, що позивач за період з 03.02.2006 по 06.06.2024 - 18 років 4 місяці 3 дні працювала повний робочий день, безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні за професією, посадою молодшої медсестри з доглядом за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення, що передбачено Списком №2 розділом ХХІУ підрозділу 24-а п.-2а код КП 2230.2, підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Судом не береться до уваги посилання відповідача у спірному рішення про те, що до пільгового стажу по Списку №2, згідно вказаної довідки не зараховано періоди роботи позивачки, оскільки на період її роботи (03.02.2006 по 06.06.2024) діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (далі Постанова №461), а не Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (далі Постанова №36), оскільки станом на 03.02.2006 (початок спірного періоду), чинною була Постанова №36.

При цьому, суд відзначає, що стаж роботи позивача підтверджується вищевказаною трудовою книжкою, яка є основним документом у відповідності до ст.62 Закону №1788-ХІІ та п.1 Порядку № 637.

Крім того, щодо тверджень відповідача 2 у спірному рішенні про те, що до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 17.08.1998 по 11.08.1999, оскільки запис про припинення виплати не засвідчений печаткою та підписом відповідальної посадової особи, то суд зазначає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії в цій частині та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Таким чином, судом не береться до уваги у спірному рішенні в цій частині з урахуванням вищенаведених мотивів.

Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (пільгового) стажу за час роботи, зазначеній у трудовій книжці, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Судом не беруться до уваги інші посилання сторін, з огляду на встановлені обставини.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені пенсії за віком.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачами дотриманий не був.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає критерію обгрунтованості.

Як наслідок, позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати стаж роботи з 03.02.2006 по 06.06.2024 на посаді молодшої медсестри по догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення Інфекційної клінічної лікарні м.Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м.Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу її період роботи з 01.01.2004 по 06.06.2024 на посаді молодшої медсестри з догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, то така є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки спірним рішенням органу Пенсійного фонду не вирішувалося питання щодо зарахування до страхового стажу вищевказані періоди роботи, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині є порушені.

Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 07.06.2024 згідно з заявою за №4218 від 07.06.2024 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (в редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.) у зв`язку з досягненням позивачем пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років, то така є передчасною та задоволенню не підлягає, адже спірні правовідносини між учасниками справи в цій частині ще не виникли.

Відповідач ще не ухвалював рішення щодо зарахування позивачу до пільгового стажу періоди її роботи та призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Як наслідок слід констатувати, що згадана вимога є передчасною і не підлягає задоволенню.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

При цьому, суд, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком з 07.06.2024 згідно з заявою за №4218 від 07.06.2024 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (в редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.) у зв`язку з досягненням позивачем пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №59 від 14.06.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) стаж роботи з 03.02.2006 по 06.06.2024 на посаді молодшої медсестри по догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення Інфекційної клінічної лікарні м.Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) щодо призначення пенсії за віком з 07.06.2024 згідно з заявою за №4218 від 07.06.2024 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (в редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.) у зв`язку з досягненням ОСОБА_1 пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (адреса: 40009, м.Суми, вул.Степана Бандери, 43, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович