Справа № 300/3205/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"12" вересня 2024 р. справа № 300/3205/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 29.08.2024 за наслідком розгляду адміністративної справи №300/3205/24 ухвалено рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11.01.2016 по 25.01.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.
Представник ОСОБА_1 адвокат Єнокян Катерина Леонідівна сформувала 30.08.2024 в системі Електронний суд заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована в Івано-Франківському окружному адміністративному суді 02.09.2024. У поданій заяві представник позивача просила суд ухвалити додаткове рішення у справі щодо розподілу судових витрат та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 допомогу у розмірі 5 900,00 гривень.
Представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 09.09.2024 сформував в системі Електронний суд заперечення на клопотання (заяву), в якій навів свої аргументи щодо відсутності підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення. Зокрема вказав, що долучені до справи договір №2024-0037 від 01 лютого 2024 року про надання послуг правничої (правової) допомоги та акт надання послуг №337 від 30 серпня 2024 року підписані зі сторони замовника (особи, якій надається правнича допомога) ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , який є позивачем у цій справі. Також звернув увагу, що згідно з платіжною інструкцією від 20.03.2024, кошти в розмірі 5 900 гривень в якості оплати за юридичні послуги згідно договору № 2024-0037 від 01.02.2024 на користь Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» сплачено ОСОБА_3 . Окрім цього звернув увагу на неподання представником позивача детального опису робіт (наданих послуг), як цього вимагає частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, представник відповідача вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, тому подана адвокатом Єнокян К.Л. заява є неоґрунтованою. Крім того, зауважив, що навіть за умови обґрунтованості витрат на правничу допомогу не може вважатися співмірним стягнення коштів за рахунок видатків військової частини в умовах військової агресії російської федерації на територію України та нестачі коштів на фінансування Сил оборони України. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 3 статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи та подані сторонами клопотання стосовно розподілу судових витрати, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення в письмовому провадженні, без виклику (повідомлення) учасників справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зазначає, що представником позивача у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір судових витрат.
Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 Кодексу).
Частинами 1, 3 статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулює Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (надалі, також - Закон №5076-VI).
Згідно з положенням статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
"74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.".
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу його представником адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною подано копії наступних документів:
- договір від 01.02.2024 №2024-0037 про надання послуг правничої (правової) допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням «Ганна Іщенко та партнери» та ОСОБА_2 (а.с. 83);
- договір від 02.02.2024 №АО 02/02-24 про надання послуг правничої (правової) допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням «Ганна Іщенко та партнери» та самозайнятою особою адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною, предметом якого надання правничих (правових) послуг ОСОБА_1 в межах договору №2024-0037 від 01.02.2024 про надання послуг правничої (правової) допомоги (а.с. 80-82);
- ордер серії АІ №1588315 від 18.04.2024 про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Івано-Франківському окружному адміністративному суді адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною (а.с. 16);
- акт надання послуг №337 від 30.08.2024, відповідно до якого сторони погодили, що на підставі договору №2024-0037 від 01.02.2024 про надання послуг правничої (правової) допомоги були надані такі послуги загальною вартістю 5900,00 грн, зокрема, правова допомога: складання адвокатських запитів, складання та подання позовної заяви, супровід досудового врегулювання. Цей акт підписаний керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» Іщенко Ганною Михайлівною з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої сторони (а.с. 208);
Оцінюючи докази, подані адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною на підтвердження фактичного понесення ОСОБА_1 витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги у цій справі, суд звертає увагу не таке.
Як зв`ясовано судом вище, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У спірному питанні представник позивача подала, документи, які не оформлені належним чином та які, у сукупності встановлених недоліків, не дають можливості підтвердити фактичне понесення позивачем судових витрат в розмірі 5900 грн на оплату правової допомоги, наданої адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною.
Зокрема, договір від 01.02.2024 №2024-0037 про надання послуг правничої (правової) допомоги, а також акт надання послуг №337 від 30.08.2024 зі сторони замовника (довірителя) підписані ОСОБА_2 , в той час як позивачем у цій справі є ОСОБА_1 .
Будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 повноважень здійнювати платежі від імені ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Зазначені докази в сукупності не дають можливості встановити фактичне понесення ОСОБА_1 судових витрат на оплату правової допомоги в розмірі 5 900 грн.
Тобто заявлена представником позивача сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем в розмірі 5900 грн документально не підтверджена та не доведена.
Додатково, суд зауважує, що повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про Національну гвардію України» фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом.
Таким чином, в умовах тривалої збройної агресії російської федерації на території України необхідним є виважене ставлення до витрат військових формувань, які здійснюють безпосередню відсіч ворога. Раціональне використання фінансових ресурсів Сил оборони України є запорукою збереження обороноздатності Держави.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування таких витрат.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення належить відмовити.
Відповідно до частини 4 статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового судового рішення суд постановляє ухвалу.
На підставі наведеного, керуючись статями 134, 139, 252, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви адвоката Єнокян Катерини Леонідівни від 30.08.2024 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.