Справа № 159/5192/24
Суддя: Губар В. Є.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/5192/24
Провадження № 2-а/159/96/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Губара В.Є.,

з участю секретаря судового засідання Бакай Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення №1482 від 08.08.2024 (далі - оскаржувана постанова), справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 08.08.2024 відповідачем прийнята постанова №1482 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. Позивач вважає, що відповідач в порушення ч.1 ст..8 КУпАП протиправно кваліфікував його діяння за ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки її не існувало станом серпень 2011 року. Вважає, що ч.3 ст.210 КУпАП прийнято з метою виконання військовозобов`язаними вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що почала діяти з 19.05.2024, щодо уточнення своїх персональних даних протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України.

ОСОБА_1 також зазначає, що кваліфікація відповідачем його дій за ч.3 ст.210 КУпАП порушує принцип недопустимості зворотної дії закону в часі, який посилює відповідальність, що закріплений у ч.2 ст.58 Конституції України, ст. 8 КУпАП та роз`яснений у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012.

Також позивач покликається на те, що під час притягнення його до адміністративної відповідальності йому не було роз`яснено права відповідно до ч.2 ст.279 КУпАП та порушено права передбачені ст. 268 КУпАП.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позовні вимоги не визна за безпідставністю, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень вказує, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2011 року по 30 липня 2024 року та не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних, не має військово-облікового документа. Отже ОСОБА_1 вчинено триваюче правопорушення, яке було зафіксоване та припинене протоколом №1482 від 31.07.2024. На підставі наведеного та положень ст. 235, 251 КУпАП, Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 оскаржувану постанову вважає правомірною.

Ухвалою від 16.08.2024 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст.286 КАС України, справу призначено до судового розгляду на 29.08.2024, витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію щодо військового обліку позивача.

21.08.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

29.08.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2024.

09.09.2024 у судове засідання представник відповідач не з`явився, про час і дату розгляду справи був повідомлений завчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату і час судового .засідання однак не з`явився і не повідомив про причини неявки, суд на підставі п.1 ч.3 ст.205 КАС України вважає з можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача.

Судом встановлено таке.

04.10.2011 рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 1986 року народження відповідно до пп.2 п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений від призову на строкову військову службу, оскільки до дня відправлення на строкову військову службу досяг 25-річного віку. Зазначена обставина підтверджується витягом №3189/233 від 05.12.2011 з книги протоколів призовної комісії №2 від 04.10.2011 та поясненнями наданими відповідачем у відзиві.

31.07.2024 щодо ОСОБА_1 працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол про адміністративне правопорушення №1482 від 31.07.2024, який позивач відмовився підписати. Копію протоколу направлено позивачу 31.07.2024 рекомендованим листом 408. Зазначена обставинами визнається сторонами та додатково підтверджується оскаржуваною постановою №1482 від 08.08.2024.

08.08.2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв постанову №1482, якою визнав винуватим ОСОБА_1 у порушенні правил військового обліку, а саме того, що останній не став на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги ч.1 ст.1, ч.1 ст.19, ст. 23, Правил Військового обліку призовників і військовозобов`язаних Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП та стягнув з нього штраф в розмірі 17000,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються копією постанови №1482 від 08.08.2024 яка міститься у матеріалах справи.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У ч.2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2024 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, востаннє на 90 діб Указом Президента України №470/2022 від 23.07.2024 затвердженого Законом України № 3892-IX від 23.07.2024.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Із зазначеного слідує, що з 24.02.2024 по сьогодні на території України діє особливий період.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

Отже притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП входить до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач приймаючи оскаржувану постанову стверджує, що позивач порушив правила військового обліку тим, що з 14.08.2011 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних, а тому в його діях є склад триваючого адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. У свою чергу позивач стверджує, що положення ч.3 ст.210 КУпАП не можуть бути до нього застосовані, оскільки це порушуватиме принцип недопустимості зворотної дії закону в часі, який посилює відповідальність.

Отже, суду необхідно встановити чи може бути застосована ч.3 ст. 210 КУпАП до триваючого правопорушення, яке розпочалось у серпні 2011 та чи вчинено позивачем правопорушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП у редакції на 14.08.2011 (день виповнення позивачу 25 років) передбачалась адміністративна відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку. У подальшому до цієї статті неодноразово вносилися зміни. Законом України № 1357-IX від 30.03.2021 ця стаття була викладена у новій редакції, частина 2 якої передбачала адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Законом України № 3696-IX від 09.05.2024, який вступив у дію з 19.05.2024, знову внесені зміни до цієї норми, відтепер відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період передбачена частиною 3 статті.

Отже, з аналізу зазначених вище трансформацій ст.210 КУпАП суд дійшов висновку, що порушення військовозобов`язаним правил військового обліку визнавалось адміністративним правопорушенням і у серпні 2011 року, і 31.07.2024 (день складання протоколу про адміністративне правопорушення), і 08.08.2024 (день прийняття оскаржуваної постанови), змінювались лише назва статті, її частина, яка передбачала відповідальність за таке правопорушення, та розмір санкції.

КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

У листі Міністерства юстиції України №22-34-1465 від 01.12.2003 зазначено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Отже, характерною ознакою вчинення триваючого правопорушення є те, що час його вчинення не обмежується якимось моментом у часі або конкретною датою, а час його вчинення характеризується тривалим часовим періодом і завершується або припиненням правопорушення особою самостійно, зокрема виконання нею обов`язку, або притягненням її до відповідальності, або скасування закону, який визнає таке діяння правопорушенням.

Також протягом вчинення триваючого правопорушення може змінюватись його правова кваліфікація. Так, якщо у момент початку його вчинення вона могла визначатись однією нормою закону, то під час його вчинення законодавець шляхом внесення змін може змінити її назву, номер, частину, санкцію тощо.

Відтак, якщо дія (бездіяльність) особи на момент вступу в дію нового закону про відповідальність продовжує бути правопорушенням і особа продовжує його вчиняти (перебувати у стані вчинення правопорушення), то вона підлягає відповідальності на підставі закону, який є чинним на час продовження вчинення нею такого правопорушення.

На підставі викладеного, суд не погоджується з доводами позивача, про неможливість застосування положень ч.3 ст.210 КУпАП до правовідносин з порушення правил військового обліку, початок яких відбувся у серпні 2011 року. У цьому випадку не відбувається зворотної дії закону в часі, заборона якого зазначена у ст.58 Конституції України і ч.2 ст.8 КУпАП, оскільки відповідальність настає за діяння, яке продовжує вчинятись і визнається правопорушенням також на день складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання чи перебував ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних з серпня 2011 року, що на переконання відповідача становить порушення правил військового обліку, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про військовий облік і військову службу» в редакції станом на 14.08.2011 на районні (міські) призовні комісії покладається зокрема звільнення призовників від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 18 цього Закону, взяття їх на облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про військовий облік і військову службу» на строкову військову службу в мирний час призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про військовий облік і військову службу» передбачено, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 25-річного віку.

Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які, зокрема, відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закон України «Про військовий облік і військову службу»).

З аналізу зазначених вище норм слідує, що у серпні 2011 року, після досягнення громадянином України 25-річного віку призовна комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснює звільнення призовника від призову на строкову військову службу і бере його на облік військовозобов`язаних.

Те, що ОСОБА_1 перебував на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджується витягом з книги протоколів призовної комісії від 04.10.2011 №2. Отже на виконання вимог ч.3 ст.16 Закону України «Про військовий облік і військову службу» в редакції на 14.08.2011 і на 04.10.2011 призовна комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 звільняючи ОСОБА_1 від призову на строкову військову службу зобов`язана була взяти його на військовий облік військовозобов`язаних.

На підтвердження тієї обставини, що призовна комісія взяла ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних у жовтні 2011 року також свідчать пояснення ІНФОРМАЦІЯ_3 , які викладені у відзиві на позовну заяву, де відповідач зазначив: «…згідно витягу з книги протоколів засідань призовної комісії, протокол №2 від 04.10.2011 після виповнення 25-річного віку був знятий з військового обліку призовників, зарахований в запас, був переданий на військовий облік військовозобов`язаних…».

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не надав належних і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №2 від 04.10.2011 переданий на військовий облік військовозобов`язаних, а тому перебував на ньому з дня прийняття призовною комісією зазначеного вище рішення. Зазначені висновки ґрунтуються як на досліджених у судовому засіданні доказах, які містяться у справі так і на вимогах проаналізованого вище законодавства.

На підставі викладеного, твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 з серпня 2011 року по 30.07.2024 не перебував на обліку військовозобов`язаних чим порушив правила військового обліку не доведені належними і достатніми доказами та спростовуються наявними у справі доказами. Зазначене свідчить про відсутність в діянні ОСОБА_1 правопорушення за яке передбачена відповідальність ч.3 ст.210 КУпАП.

Аналізуючи дотримання відповідачем положень ст.279, ст.268 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у якій прийнято оскаржувану постанову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У частині 2 ст. 279 КУпАП зазначено, що головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення (ч.3 ст.8 КУпАП).

Отже, орган який розглядає справу повинен сприяти особі, яка притягається до адміністративної відповідальності в реалізації її прав серед яких основоположним є право на захист, створення перешкод у реалізації якого становитиме порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, наслідком чого є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а.

Матеріалами справи та поясненнями учасників підтверджується, що протокол у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП щодо ОСОБА_1 був складений 31.07.2024. Позивач був присутній під час його складення, однак його не підписав, мотивуючи тим, що відповідач не дав йому можливості скористатись правовою допомогою. Копію протоколу було направлено позивачу поштовим зв`язком 31.07.2024. Жодних письмових заяв чи клопотань з приводу порушення прав позивача під час складання протоколу не подавав. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся 08.08.2024. Позивач був присутній під час розгляду справи у відповідача, однак за його словами розгляду як такого не було, а йому лише оголосили зміст прийнятої постанови вручили її копію, за отримання якої він також не розписувався. Будь-яких письмових пояснень у справі, клопотань, чи скарг з незгодою порядку розгляду справи позивач не подавав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС України).

Оскільки позивач був присутній і під час складання протоколу, і під час розгляду справи відповідачем однак не подав жодних письмових пояснень, клопотань, заяв чи скарг, хоча мав достатньо часу (з 31.07 2024 по 08.08.2024) для реалізації своїх прав, у тому числі права на захист, суд критично відноситься до відповідних тверджень, адже вони не підтверджуються іншими доказами дослідженими судом. Отже суд вважає недоведеним стверджувані позивачем порушення його процесуальних прав ІНФОРМАЦІЯ_2 під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку,застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП є протиправною, а тому позовні вимоги належить задовольнити повністю, постанову про адміністративне правопорушення №1482 від 08.08.2024 скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн необхідно стягнути в його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 №1482 від 08.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень - скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п?ять) грн. 60 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області 13.01.2003, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄРДПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складене 13.09.2024.

Головуючий:В. Є. Губар