Справа № 160/1952/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/1952/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 ( суддя першої інстанції Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/1952/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2024 №18, згідно з даними накладеного графічного коду 18.01.2024 №2381/03-16, про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-XII та п. 12 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 12.01.2024 №7.5-22/15 та від 04.01.2024 №7.5-22/5;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-XII та п. 12 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII з 16.01.2024, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 12.01.2024 №7.5-22/15 та від 04.01.2024 №7.5-22/5, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, 16.01.2024 звернувся до пенсійного органу із заявою (передано за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області) про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2024 було відмовлено позивачу в переведенні на пенсію державного службовця за відсутності правових підстав. Позивач вважає, що така позиція є протиправною, у зв`язку з чим, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2024 №18, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 №230 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

А також, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Аргументи, наведені Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в обґрунтування вимог апеляційної скарги зводяться до того, що робота на посадах в органах державної митної служби України, зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювалися спеціальні звання. Відтак, періоди роботи посадових осіб митних органів на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно п. 17 ст. З Закону № 899, дія цього закону не поширюється на осіб, яким присвоєно спеціальне звання. В ході розгляду документів ОСОБА_1 встановлено, що остання працювала в органах митної служби в період з 20.02.1995 по 26.12.2023 роки. Відтак, з огляду на вище викладені норми законодавства, позивач станом на 01.05.2016 не набула 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, як це передбачено п. 10 і п. 12 розділу XI Закону № 889, а отже відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивачки в органах митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання. З огляду на викладене вище Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято правомірне рішення від 16.01.2024 № 18 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на інший вид пенсії, за віком згідно Закону України Про державну службу.

Також, не погодившись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №160/1952/24, виклавши абзаци третій та п`ятий резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 16 січня 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 12.01.2024 №7.5-22/15 та від 04.01.2024 №7.5 22/5, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати у справі, зі сплати судового збору у розмірі 968,96грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1453,44 грн., понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в мотивувальній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №160/1952/24 зазначено: «Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про переведення на інший вид пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про переведення позивача на інший вид пенсії. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.01.2024 про перехід з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за умовами Закону України «Про державну службу». Такий висновок суду суперечить правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 09.04.2024 у справі (з аналогічного предмету спору) №560/9407/22, в якій суд зазначив: «Щодо вимоги про нарахування у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Головним управлінням ДПС в Хмельницькій області від 26.07.2022 № 151/К/22-01-10-02-07, №153/К/22-01-10-02-07, колегія суддів зазначає наступне… суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 26.07.2022 № 151/К/22-01-10-02-07, № 153/К/22-01-10-02-07, виданих Головним управлінням ДПС в Хмельницькій області». Крім зазначеного, в даному випадку відповідачі скористалися своєю свободою розсуду при прийнятті оспорюваного рішення, яке судом визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому у даному спорі суд згідно з приписами ст.245 КАС України наділений повноваженнями зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії, направлені на відновлення порушеного права позивача. Судове рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (до якого Позивач не зверталася із заявою) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 №230 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, не забезпечує відновлення порушених прав позивача, а навпаки ускладнює процес відновлення позивачем своїх прав, виходячи з того, що: по-перше, територіально Позивач перебуває на обліку у відповідача-1, до якого й зверталася із заявою, а відповідач-2, якого суд зобов`язав розглянути повторно заяву, територіально знаходиться на відстані - 284 км, що ускладнює та обтяжує права позивача щодо процесу виконавчого провадження за таким судовим рішенням, в т.ч. з урахуванням умови воєнного стану; по-друге, сам факт повторного розгляду заяви Позивача про перехід на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, не забезпечує та не гарантує відновлення порушеного права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває з 15.09.2023 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

16.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком за умовами Закону України Про державну службу.

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2024 №18 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки, періоди роботи в органах державної митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивач, вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову у переведенні на інший вид пенсії відповідно до закону України Про державну службу, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережи державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Таким чином законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

З наведеного вбачається, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV 60 років, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV 30 років для жінок, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на час звернення із заявою про переведення на іншу пенсію має страховий стаж 41 рік 11 місяців та досягла 60 річного віку.

Відмовляючи в задоволенні заяви про переведення на інший вид пенсії, пенсійний орган виходив з того, що періоди роботи в органах державної митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Так, відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно приписів п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 588 Митного кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені й Митними кодексами України від 11.07.2002 та від 12.12.1991.

До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283, в редакції, чинній до 0.05.2016).

За приписами пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контроль ревізійної служби, Держфінінспекції її територіальних органів.

Крім того, пунктом 3 Порядку № 283, передбачено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах керівників, їхніх заступників, головних інженерів державних підприємств, установ, організацій.

Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 16.08.1985 та вкладишу до неї серії НОМЕР_1 від 13.01.2015, копії яких містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що позивач з 20.02.1995 по 26.12.2023 (записи №№9-48) займала посади митної служби.

Наявність у позивача необхідного страхового стажу у свою чергу підтверджується довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

З викладеного вбачається, що станом на 01.06.2016 позивач мала загальний стаж державної служби 21 рік 02 місяці 10 днів.

Викладене безумовно підтверджує право позивача на перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Таким чином, на момент набуття чинності Закону «Про державну службу» № 889-VIII (01.05.2016) позивач обіймала посаду державного службовця і набула більше ніж 20 років державної служби, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу».

Оскільки на час звернення до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ позивач досягнула 60-річного віку, мала страховий стаж понад 30 років, на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ мала понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та продовжила працювати на державній службі, вона має право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ.

З викладеного слідує, що доводи апеляційної скарги пенсійного органу не знайшли свого підтвердження.

Крім того, частиною третьої статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, враховуючи, що спірні правовідносини у цій справі стосуються права ОСОБА_1 на переведення з одного виду пенсії на інший, та у пенсійного органу відсутні інші варіанти ніж ухвалення позитивного рішення, колегія суддів вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести позивачку з 16.01.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом та викладена у постанові по справі № 600/947/23-а від 19 грудня 2023 року.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання повторно розглянути заяву позивача з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: про зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до ст.37 Закону № №3723-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що такі не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки подані позивачем документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не підтверджують участь представника у справі, матеріали справи не містять доказів участі у справі Адвокатського об`єднання «Лекс Гранд», всі заяви по суті справи підписано позивачем особисто, в останніх представника позивача не вказано, відсутні ордер або довіреність на підтвердження повноважень адвоката діяти від імені та в інтересах позивача, а також факт сплати за послуги адвоката не підтверджена належними доказами.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 в адміністративній справі №160/1952/24 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 16.01.2024, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 12.01.2024 №7.5-22/15 та від 04.01.2024 №7.5-22/5, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 в адміністративній справі №160/1952/24 залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1453,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 вересня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров