Справа № 440/4847/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/4847/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ України в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - ГУПФ України в м. Києві), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Полтавській області від 01.04.2024 №47;

зобов`язати ГУПФ України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, зарахувавши до спеціального трудового стажу періоди її роботи вчителем - з 14.09.1987 по 10.08.1988 вчителем початкових класів у середній школі №4 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 10.10.1988 р. по 25.01.1989 вчителем початкових класів у середній школі №43 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 25.01.1989 по 13.01.1992 вчителем початкових класів у середній школі №3 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 13.01.1992 по 23.08.2003 вчителем російської мови та літератури у МБОУ "СШ им. А. Моисеева пос. Знаменска» Калінінградської області, росія;

зобов`язати ГУПФ України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком працівнику освіти, періодів її трудової діяльності на території російської федерації, а також у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

2. Позиція відповідача.

Представник ГУПФ України в м. Києві надав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки заява ОСОБА_1 від 25.03.2024 за принципом екстериторіальності розглянута ГУПФ України в Полтавській області /а.с. 105-107/.

Представник ГУПФ України в Полтавській області надав до суду відзив на позов, у якому наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість /а.с. 114-115/. Зазначив, що для отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особа має відповідати таким вимогам: особа досягла пенсійного віку; у особи наявний страховий стаж на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії (для жінок 30 років); робота має продовжуватись в установах державної або комунальної форми власності; посада має бути передбачена у переліку №909. Разом із заявою від 25.03.2024 позивач надала довідку від 24.01.2024 №07, якою підтверджено факт роботи працівником освіти з 26.08.2003, а тому наявного стажу недостатньо для призначення ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 /а.с. 8/.

15.02.2024 позивач звернулась до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення їй пенсії за віком у зв`язку з досягненням 60 років /а.с. 41-43/.

На підставі зазначеного звернення позивачу з 28.12.2023 призначена пенсія за віком /а.с. 32-33/.

25.03.2024 позивач звернулась до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; у заяві просила врахувати періоди роботи у сфері освіти з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 25.01.1989 по 13.01.1992, з 13.01.1992 по 23.08.2003 /а.с. 118-119/.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФ України в Полтавській області, яке рішенням від 01.04.2024 №47 відмовило ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги /а.с. 120/.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу від 01.04.2024 №47, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (надалі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (ЗП України, 1994 р., N 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., N 39, ст. 1820; 2004 р., N 46, ст. 3052);

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" (ЗП України, 1992 р., N 11, ст. 271).

Пунктами 5 - 7 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Оцінка судом обставин справи

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як працівнику освіти.

Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі №200/854/19-а визначив, що норму пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних відносин) на зазначених вище посадах.

У постанові від 22.02.2024 у справі №260/323/20, правовідносини у якій є подібними, Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

За обставин цього спору позивач 27.12.2023 досягла віку 60 років, а з 28.12.2023 їй вперше призначена пенсія за віком.

На дату призначення пенсії за віком позивач продовжувала працювати вчителем початкових класів у спеціалізованій школі №254 м. Києва /а.с. 124/.

З відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань суд встановив, що спеціалізована школа №254 м. Києва є комунальним закладом освіти.

Відомості про призначення позивачу пенсії за вислугу років у матеріалах справи відсутні.

Тож позивачу з 28.12.2023 вперше призначена пенсія за віком та на дату її призначення вона продовжувала працювати вчителем початкових класів у комунальному закладі освіти.

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги з огляду на відсутність у неї 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому у рішенні від 01.04.2024 №47 пенсійний орган в якості єдиної підстави для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги зазначив про неможливість зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику освіти, періодів до 26.08.2003, оскільки у довідці від 24.01.2024 №07, виданій спеціалізованою школою №254 Святошинського району м. Києва, наявна інформація про надання відпусток без збереження заробітної плати з 26.08.2003 /а.с. 120/.

Суд, дослідивши вищезгадану довідку /а.с. 124/, встановив, що у ній відсутня будь-яка інформація про надання ОСОБА_1 відпусток без збереження заробітної плати за період до 26.08.2003.

Будь-які інші фактичні обставини, на підставі яких ГУПФ України в Полтавській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, у рішенні від 01.04.2024 №47 не зазначені.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Суд також враховує, що суб`єкт владних повноважень у рішенні про відмову у задоволенні певного прохання особи, як-то про призначення пенсії, має наводити всі без винятку підстави для такої відмови.

Оскільки рішення ГУПФ України в Полтавській області від 01.04.2024 №47 не містить посилань на обґрунтовані підстави для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення пенсійного органу.

Тож позов ОСОБА_1 в цій частині належить задовольнити.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУПФ України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, зарахувавши до спеціального трудового стажу періоди її роботи вчителем - з 14.09.1987 по 10.08.1988 вчителем початкових класів у середній школі №4 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 10.10.1988 р. по 25.01.1989 вчителем початкових класів у середній школі №43 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 25.01.1989 по 13.01.1992 вчителем початкових класів у середній школі №3 міста Борзя Борзинського району Забайкальського краю, росія; з 13.01.1992 по 23.08.2003 вчителем російської мови та літератури у МБОУ "СШ им. А. Моисеева пос. Знаменска» Калінінградської області, росія, суд виходить з таких міркувань.

У спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.03.2024 на підставі приписів пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, визначено ГУПФ України в Полтавській області.

У заяві від 25.03.2024 позивач наполягала на зарахуванні до її стажу періодів роботи у сфері освіти з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 25.01.1989 по 13.01.1992, з 13.01.1992 по 23.08.2003 /а.с. 118-119/.

Зі змісту розрахунку стажу /а.с. 129/ суд встановив, що пенсійний орган зарахував періоди роботи ОСОБА_1 з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 26.01.1989 по 31.12.1991, однак у розрахунку не зазначено, що такий стаж набутий позивачем, як працівником освіти.

Період з 01.01.1992 по 01.01.1993 зарахований до стажу в якості догляду за дитиною до трьох років.

Водночас до стажу (ні до загального, ні до педагогічного) не зарахований період роботи з 02.01.1993 по 23.08.2003.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 названого Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тож основним документом, що підтверджує право особи на призначення пенсії, є трудова книжка й лише у разі відсутності трудової книжки чи записів у ній, які підтверджують право на призначення пенсії надається уточнююча довідка підприємства.

Суд зауважує, що робота ОСОБА_1 вчителем у вищезазначені періоди підтверджена належним чином оформленими записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах пенсійної справи позивача /а.с. 10-16, 56-64/.

Зауваження до оформлення трудової книжки у відповідачів відсутні.

А тому трудова книжка серії НОМЕР_2 є належним доказом підтвердження педагогічного стажу роботи ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 179 Кодексу законів про працю України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

За бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

За змістом частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Таким чином, період перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до стажу роботи працівника освіти.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

У силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць згаданої Угоди до 01.01.2023, враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що робота позивача вчителем у період з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 25.01.1989 по 13.01.1992, з 13.01.1992 по 23.08.2003 (у т.ч., перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років з 01.01.1992 по 01.01.1993) має бути зарахована повністю як до загального (страхового), так і до спеціального (педагогічного) стажу роботи.

Суд враховує, що із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням додаткового стажу роботи позивач до пенсійного органу звернулась упродовж трьох місяців з дати призначення їй пенсії за віком, а тому на підставі пункту 1.8 Порядку №22-1 такий перерахунок має бути проведений з дати призначення їй пенсії за віком (28.12.2023).

Таким чином, ГУПФ України в Полтавській області належить зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи (працівник освіти) періоди роботи вчителем з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 25.01.1989 по 13.01.1992, з 13.01.1992 по 23.08.2003 та провести перерахунок пенсії за віком з дати її призначення (28.12.2023) з урахуванням зазначеного стажу.

Отож позов в цій частині належить задовольнити, вийшовши за межі позовних вимог відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 9 КАС України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУПФ України в м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд звертає увагу на таке.

Суд повторює, що компетентним органом з розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.03.2024 за принципом екстериторіальності обрано ГУПФ України в Полтавській області.

ГУПФ України в Полтавській області у рішенні від 01.04.2024 №47 не проводив розрахунок спеціального (педагогічного) стажу роботи ОСОБА_1 .

У силу статті 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

За змістом пункту 4.2. Порядку №22-1 працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу.

З огляду на те, що ГУПФ України в Полтавській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.03.2024 належним чином не дослідило всю сукупність наданих позивачем документів, не проводило розрахунок спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, суд, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2024 про призначення їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 19, 20/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги та спір носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача зі сплати судового збору у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Полтавській області.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.04.2024 №47.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи (працівник освіти) періоди роботи вчителем з 15.08.1983 по 30.08.1983, з 14.09.1987 по 10.08.1988, з 10.10.1988 по 25.01.1989, з 25.01.1989 по 13.01.1992, з 13.01.1992 по 23.08.2003 та провести перерахунок пенсії за віком з 28.12.2023 з урахуванням зазначеного стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2024 про призначення їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

1) Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 42098368; вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053);

2) Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13967927; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА