Справа № 560/9486/24
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9486/24
РІШЕННЯ

іменем України

12 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 11 червня 2024 року за вихідним номером №11020-9628/П-03/8-2200/24 щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 та зарахувати до стажу роботи на посаді судді, крім 23 років, 11 місяців, 1 дня стажу роботи на посаді судді:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р. по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату отримуваного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додатково його стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці; а всього разом повних 34 роки, фактично виплачених сум з часу призначення щомісячного довічного грошового утримання з 13.12.2017 року.

3. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

4. В межах присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання за 1 місяць допустити судове рішення до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначених вище періодів навчання та роботи. Вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам законодавства.

Ухвалою від 28.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребував докази у відповідача.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016 не передбачено зарахування іншої діяльності до стажу роботи на посаді судді.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді містилося в статті 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року (далі Закон № 2453). На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позов відповідач просить розглянути справу в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою з`ясування всіх обставин справи.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Також відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Вказує, що ОСОБА_1 заявляє позовні вимоги щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 13.12.2017. Проте до Хмельницького окружного адміністративного суду за захистом свого порушеного права звернувся лише 27.06.2024. (згідно дати позову), що суперечить чинним нормам КАС України.

При вирішенні такого клопотання суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 цього Кодексу для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч. 2 ст. 122 КАС України.

Суд зазначає, що порушено право позивача саме відмовою відповідача листом від 11.06.2024.

Оскільки, позивач звернувся із заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, а відповідач листом від 11.06.2024 надав відмову щодо заявленої заяви, суд вважає, що позивачем не пропущено строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, оскільки, останній звернувся до суду 27.06.2024. З моменту отримання відмови Пенсійного фонду починається відлік часу порушеного права позивача .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення позову без розгляду, у зв`язку із чим, у задоволенні клопотання представника відповідача необхідно відмовити.

ОСОБА_1 (позивач) з 13.12.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

22.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо правильності обчислення стажу роботи на посаді судді.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2024 №11020-9628/П-03/8-2200/24 повідомлено ОСОБА_1 , що відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу період проходження строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 по 28.10.1983, половини строку навчання з 01.09.1984 по 30.06.1988 в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, період роботи з 01.08.1988 по 10.11.1992 на посаді помічника прокурора Чемеровецького району, період роботи з 10.11.1992 по 10.01.1994 на посаді прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області, оскільки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді. Враховуючи, що стаж на посаді судді становить 23 роки, щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 56% суддівської винагороди (50% за 20 років + 6% за 3 років (3 років х 2%)). Підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періодів роботи на посадах стажиста, помічника прокурора, прокурора, половини періоду навчання в Харківському юридичному інституті та періоду проходження строкової військової служби відсутні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням вищезазначеного стажу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Так, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (Закон №1402).

Відповідно до статті 116 Закону № 1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 Закону № 1402, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З матеріалів справи суд встановив, що стаж роботи позивача на посаді судді за позицією відповідача становить 23 роки, щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 56% суддівської винагороди (50% за 20 років + 6% за 3 років (3 років х 2%)).

Таким чином, до розрахунку стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, позивачу не зараховано періоди:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р. по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці.

Вирішуючи питання щодо правомірності таких дій відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. До набрання чинності Законом № 1402-VIII питання обчислення стажу роботи на посаді судді було врегульоване Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

До набрання чинності Законом № 1402-VIII та Законом № 2453-VI в період роботи позивача на посадах судді правовідносини щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді регулювались Законом України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ ).

Як з`ясовано судом, на час призначення позивача на посаду судді (11.01.1994 року згідно копії трудової книжки) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, законодавством, чинним на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Роз`яснення поняття «прокурор» наведено у статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1789-XII). Зокрема, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно зі статтями 14, 15, 48 Закону СРСР від 30 жовтня 1979 року № 1162-X «Про прокуратуру СССР» (у редакції, чинній на час перебування ОСОБА_1 на посадах в органах прокуратури) прокуратура Союзу РСР очолюється Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має першого заступника та заступників, що призначаються Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Розподіл обов`язків між заступниками провадиться Генеральним прокурором СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР утворюється колегія у складі Генерального прокурора СРСР (голова), його першого заступника та заступників за посадою, а також інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР є основні управління, управління та відділи. У складі Прокуратури Союзу РСР утворюється Головна військова прокуратура. Начальниками та заступниками начальників головних управлінь, управлінь та відділів є старші помічники та помічники Генерального прокурора СРСР, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має також помічників з особливих доручень. У основних управліннях, управліннях і відділах є старші прокурори і прокурори, і навіть можуть бути головні спеціалісти консультанти. Положення про структурні підрозділи Прокуратури Союзу РСР затверджує Генеральний прокурор СРСР. Прокуратура Союзу РСР спільно із зацікавленими міністерствами та відомствами та за погодженням із Центральним статистичним управлінням СРСР розробляє систему та методику єдиного обліку та статистичної звітності про злочинність, розкриття та розслідування злочинів. Прокуратури союзних республік очолюються прокурорами союзних республік. Прокурори союзних республік мають перших заступників та заступників які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурорів союзних республік. У прокуратурах союзних республік утворюються колегії у складі прокурора союзної республіки (голова) та інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурора союзної республіки. У прокуратурах союзних республік є управління та відділи. Начальниками та заступниками начальників управлінь та відділів є старші помічники та помічники прокурорів союзних республік. Прокурори союзних республік можуть мати також помічників з особливих доручень. В управліннях та відділах є старші прокурори та прокурори, а також можуть бути головні спеціалісти консультанти. Структура Прокуратури Союзу РСР затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Структура та штати нижчестоящих органів прокуратури встановлюються Генеральним прокурором СРСР у межах затвердженої чисельності працівників та фонду заробітної плати.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , останній обіймав посаду помічника прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р та посаду прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р.

Таким чином, набутий позивачем стаж роботи на посадах прокурора згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ має бути врахований до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо врахування до суддівського стажу позивача половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р, та періоду строкової служби, слід зазначити таке.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день обрання позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Тобто, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, також і половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 року у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.

Із наявних у справі доказів, а також записів трудової книжки позивача слідує, що позивач з 01.09.1984 по 30.06.1988 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, а з 29.10.1981 р по 28.10.1983 (згідно копії військового квитка) проходив строкову військову службу.

Таким чином, до стажу роботи судді позивачу повинно бути зараховано половину вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі, що становить 1 рік 10 місяців 30 днів та строк проходження військової служби.

Натомість, безпідставне незарахування відповідачем спірних періодів до суддівського стажу позивача призвело до того, що обрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці проводиться в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом № 1402-VIII.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 1 1 жовтня 2005 року № 8-ргі/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду Україні від 03 червня 2013 року № З-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Отже, виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У цьому випадку відповідачем не доведено, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, спірних періодів, він діяв законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи та в межах визначених законом повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді його трудової діяльності, визначеної законом, та яка враховується до стажу судді, половини часу навчання у вищих юридичних навчальних закладах, строкової служби у збройних силах та стажу роботи на посадах прокурора.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту та поновлення порушених прав позивача зобов`язання відповідача здійснити з 13.12.2017 позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням спірних періодів стажу на посаді судді, з урахуванням проведених виплат.

Посилання ж представника відповідача на те, що зобов`язання Пенсійного фонду вчинити наведені вище дії є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, суд вважає помилковим, так як обрана судом форма захисту порушених прав позивача є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим статтею 2 КАС України.

Підсумовуючи викладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, у розмірі 1211,20 грн.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та достатніми доказами.

У цьому ж випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, оскільки на час ухвалення рішення у суду немає підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від його виконання.

Щодо присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання за 1 місяць та допущення судового рішення до негайного виконання, слід зазначити, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що предметом розгляду цієї справи є перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання, а не стягнення суми заборгованості по ньому, суд вважає, що підстав для негайного виконання цього рішення немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10.11.1992 р по 10.01.1994 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10.11.1992 р по 10.01.1994 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 13.12.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 паспорт серії НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Головуючий суддя В.К. Блонський