Справа № 177/1718/24
Суддя: Лященко В. В.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/1718/24
Провадження № 2-а/177/17/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Кантилович К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження справу №177/1718/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, суд

встановив:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 22.07.2024 року відносно нього була винесена постанова №505, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. Свою вину у даному правопорушенні позивач не визнав з наступних підстав. Так, зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, нібито за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а саме за те, що він не уточнив свої облікові дані. Посилався на те, що 02.12.1999 року він обновляв свої дані при зміні місця проживання. 11.07.2024 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військовою обліку», який набрав чинності 18.05.2024 року, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, де йому повідомили про те, що архівні дані було знищено, у зв`язку з потенційною загрозою воєнних дій на території Криворізького району. 12.07.2024 він пройшов ВЛК та лікар вручив йому повістку про явку на 17.07.2024. 17.07.2024 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було вручено протокол №505 від 17.07.2024, де зазначалось про явку 22.07.2024 для розгляду врученого протоколу. Вже 22.07.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому вручено постанову №505 від 22.07.2024, однак справа про адміністративне правопорушення розглянута з порушенням ст. 268 КУпАП, зокрема за його відсутності, без роз`яснення його прав. Вважає, що постанова складена особою яка не мала повноважень на її складення. Крім того, при винесенні постанови посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_2 застосувала норми закону до правовідносин норми, які почали діяти з 05.01.2023, а саме абз. 1, 8, 10 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, зауважив, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. У зв`язку з чим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №505 від 22.07.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП; належним чином завірену копію журналу ведення запису осіб перебуваючих в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за період 11.07.2024 з 08-00 год. до 11-00 год. (хол); 12.07.2024 з 09-00 год. до 14-00 год. (приміщення ВЛК); 17.07.2024 з 09-00 год. до 11-00 год. (хол); 22.07.2024 з 08-00 год. до 11-00 год. (хол); належним чином завірені копії карток облікових даних на військовозобов`язану особу ОСОБА_1

29.08.2024 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, в тому числі й районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки наділені повноваженнями виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП. Вказав, що 17.07.2024 ОСОБА_1 , власноручно на бланку заяви про взяття на облік військовозобов`язаних зазначив, що ніде не перебував на військовому обліку, у ОСОБА_1 наявний військово-обліковий документ призовника у вигляді «Посвідчення про приписку до призовної дільниці» НОМЕР_1 видане 16.02.1989. ОСОБА_1 з 02 грудня 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою в АДРЕСА_1 , таким чином після досягнення 25-річного віку, він жодного разу не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не отримував військово-обліковий документ, не проходив військово-лікарську комісію. Отже, з огляду на вищевикладене відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Згідно наданого відзиву заперечував проти задоволення позову, просив врахувати доводи зазначені у відзиві.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 за № 505 від 22.07.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови під час розгляду протоколу №505 від 17.07.2024 року встановлено, що з 02.12.1999 року зареєстрований АДРЕСА_1 , що відноситься до території відповідності ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до облікової картки Єдиного Державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервісті, ОСОБА_1 до 17.07.2024 року не перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, ОСОБА_1 в період з 02.12.1999 року по 17.07.2024 року без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для постановки на військовий облік військовозобов`язаних, та отримання військово-облікового документу, не повідомляв про зміни облікових даних, не проходив військово-лікарську комісію, щодо встановлення групи придатності, що передбачене абз. 5 ч. 10 ст.1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та ст. 23 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року. Крім цього, відповідно до частина 3 додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 призовники і військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за місцем проживання. Враховуючи, що на території України діє особливий період, введений в дію Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», а з 24.02.2022 рику в Україні введено воєнний стан, та оголошено загальну мобілізацію на підставі Указу Президента України № 64/2022 (734/2023) та № 69/2022 (735/2023), донині діє особливий період в умовах правового режиму воєнного стану, тому за порушення в особливий період Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язаний ОСОБА_1 триваючий адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до повістки № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року ОСОБА_1 запропоновано прибути 17.07.2024 року о 09-00 год. за адресою АДРЕСА_2 . При собі мати паспорт громадянина України, довідку про присвоєння реєстраційний номер облікової картки платника податків, військово-обліковий документ, обліково-послужну картку та мобілізаційне розпорядження (у разі наявності).

Згідно повістки від 22.07.2024 року ОСОБА_1 належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 01.10.2024 року о 09-00 год. З метою актуалізації облікових даних та проходження медичної комісії.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №149/1082 від 17.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після проведеного медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 17.07.2024 року придатний до військової служби.

Згідно заяви від 17.07.2024 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 просив взяти його на військовий облік військовозобов`язаних рядового, сержантського, старшинського складу запасу у зв`язку з «ніде не перебувавших».

Відповідно до заяви про видачу військово-облікового документу на бланку від 17.07.2024 року ОСОБА_1 просив видати військово-обліковий документ на бланку у зв`язку з «ніде не перебувавших».

Так, спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про оборону України», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Правилами військового обліку, затвердженими Постановою КМ України від 30 грудня 2022 року №1487.

Приписами ч.ч.1, 2, 3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Разом з тим, згідно із ч.7 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 11 ст.38 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову служби» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (в редакції станом на день виникнення правовідносин) встановлено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

У відповідності до положень ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 2 статті 210 КУпАП (в редакції закону на час скоєння правопорушення)встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню та тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, для притягнення особи до відповідальності та кваліфікації дій цієї особи за ч. 2 ст. 210 КУпАП необхідна повторність протягом року вчинення вказаного порушення, тобто за ч. 1 ст. 210 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення №505 від 22.07.2024 відсутні дані про попереднє притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Отже, з наведено вбачається що позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210 КУпАП не притягувався, а відтак неправомірним є притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП.

Крім того, нормою ч. 2 ст. 210 КУпАП, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови, не передбачено санкцію у вигляді стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Суд зазначає, що статтею 210 КУпАП визначено, що:

(ч. 1 статті) порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

(ч. 2 статті) повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

(ч. 3 статті) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.

Відтак, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, станом на 22.07.2024 року могло бути кваліфікованим за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Суд наголошує на тій обставині, що як у протоколі про адміністративне правопорушення № 505 від 17.07.2024 року, так і в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями частини 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст.8 Конституції України). Згідно з ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч.2 ст.33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, саме відповідач в особі свого керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, був зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

Водночас, представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував наведені вище встановленні обставини. Більше того, представник відповідача у своєму відзиві вказує диспозиції та санкції кожної з частин ст. 210 КУпАП, які були чинними на дату складення постанови № 505 від 22.07.2024 року та окремо зазначає, що згідно з частиною 2 статті 210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яку особу вже було піддано адміністративному стягненню, що не узгоджується зі змістом постанови №505 від 22.07.2024.

Судом встановлено, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП неправомірно застосовано штраф у розмірі 17 000, 00 грн, а саме поза межами санкції вказаної статті, якою передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100 грн - 8500 грн), що є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також судом встановлено, що в оскаржуваній постанові немає посилання на те, що ОСОБА_1 протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення порушення, передбаченого частиною ч. 1 ст. 210 КУпАП, тобто кваліфікуючу ознаку повторності вчиненого правопорушення, та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП України, оскільки з невстановлених судом правових підстав, справа про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП розглянута уповноваженою особою за відсутності ОСОБА_1 та йому була вручена лише постанова про притягнення до відповідальності за скоєння вищеозначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що правомірності прийнятого відносно позивача рішення суб`єктом владних повноважень не доведено, суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210 КпАП України, а тому постанова № 505 від 22.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 при винесені № 505 від 22.07.2024 року, суд зазначає, ч.ч. 1, 2 ст. 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Крім того, такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено у ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови.

Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №505 від 22.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн., а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В.Лященко