Справа № 360/703/24
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/703/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 (далі -позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі- відповідач, ГУНП в Луганській області) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в підрозділах Головного управління Національної поліції в Луганської області у період з 07.11.2015 року по 30.06.2022 року.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області №256о/с від 27.06.2022 року позивача було звільнено з посади слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 30.06.2022 року.

Однак, при звільненні з ним повного розрахунку проведено не було, окрім цього ГУНП в Луганській області, повідомив позивача про нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку в році звільнення у кількості 23 доби, при цьому компенсації за неї позивачу не нарахував.

При звільненні позивачу в повному обсязі не було нараховано та не було виплачено компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки та додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій.

За захистом порушених прав, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката Кашуби Миколи Олексійовича .

Отримавши від відповідача необхідні документи від 26.04.2024 року №6290/111/19/05- 2024 було встановлено, що окрім відпустки, зазначеної у наказі про звільнення, позивачем не було використано, а відповідачем не було компенсовано щорічні оплачувані відпустки та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за минулі роки.

21.05.2024 адвокатом було надіслано запит з проханням нарахувати компенсацію за невикористані ним щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, а всього 110 діб.

У листі від 31.05.2024 року за вих. №66У2/111/22/05-2024 відповідачем було повідомлено, що в наказі про звільнення було зазначено виплату компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб, але здійснити розрахунок компенсації відпустки неможливо у зв`язку з тим, що грошове забезпечення позивачу на день звільнення не нараховувались та не сплачувалось.

Прохання щодо проведення розрахунків грошової компенсації за щорічні оплачувані відпустки та додаткові невикористані відпустки як учасника бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 та 2022 роки відповідачем було проігнороване.

Вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, а всього 110 діб, протиправною.

Ухвалою суду від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та очевидною безпідставністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що в наказі ГУГП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції зазначається, «… з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб…». При цьому підставою видання наказу відповідача від 27.06.2022 № 256 о/с послуговував наказ ГУНП в Луганській області від 13.06.2022 №1152 яким ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції. Просив звернути увагу, що наказом відповідача від 13.06.2022 № 1152 також визначено, що ОСОБА_1 грошове забезпечення не нараховувати та не сплачувати з 01.03.2022 по день звільнення. Рішенням від 14.12.2022 Луганського окружного адміністративного суду по справі № 160/9010/22 (рішення набрало чинності 14.01.2023) ОСОБА_1 у задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування наказу ГУНП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с та наказу від 13.06.2022 1152 відмовлено. Згідно довідки УФЗБО від 08.07.2024 № 331/111/22/2024 грошове забезпечення позивачу на день звільнення не нараховувалося та не сплачувалось. Зазначив, що з урахуванням вимог порядку № 260, наказу відповідача від 13.06.2022 № 1152 в частині призупинення нарахування грошового забезпечення, грошова компенсація днів невикористаної відпустки при звільненні позивача складає 0,00 грн. В свою чергу ОСОБА_1 особисто не звертався до відповідача з вимогою здійснити з ним повний розрахунок при звільненні, доказів цього факту представником позивача до суду не надано. Адвокатський запит від 21.05.2024 вих. № 287 не може вважатися вимогою представника позивача, в розумінні ст.116 КЗпП України, здійснити остаточний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 а є лише вимогою адвоката отримати від відповідача відповідної інформації та копії документів. Вказав, що відповідачу не відомо місце пе

Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, про що надав суду свої обґрунтування, викладені у відповіді на відзив.

Представником відповідача на адресу суду було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем не спростовані доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, а вимоги представника позивача вважає передчасними, а тому задоволенні не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2016.

Згідно наказу ГУНП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 30.06.2022, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 22 роки 10 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги): 11 років 05 місяців 00 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб, встановивши відсоток премії за червень 2022 року 0 %, сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 3442,91 грн.

Згідно з довідкою ГУ НП в Луганській області від 08.07.2024 № 331/11122/2024 позивачу в червні 2022 року нараховано: посадовий оклад - 0,00 грн, оклад за спеціальним званням - 0,00 грн, надбавку за стаж служби - 0,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби - 0,00 грн, премія - 0,00 грн, доплата за роботу в нічний час - 0,00 грн, компенсація за відпустку - 0,00 грн, індексація - 0,00 грн, всього 0,00 грн.

Відповідно до довідки УКЗ ГУНП в Луганській області від 05.07.2024 № 1799/111/19-2024 позивач за період проходження служби з 07.11.2015 по 30.06.2022 не використав наступні відпустки: за 2015 рік - 03 доби за фактично відпрацьований час, за 2018 рік - 14 діб додаткової оплачуваної відпустки. Додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2016, 2019, 2022 роки не використав. Наказом ГУНП в Луганській області № 256 о/с від 27.06.2022 звільнений зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, з 30.06.2022, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб. Вказана інформація підтверджується копіями наказів ГУНП в Луганській області про надання відпусток № 298 о/с від 13.05.2016, № 243 о/с від 04.04.2017, № 631 о/с від 01.09.2017, № 101 о/с від 12.03.2018, № 466 о/с від 28.09.2018, № 423 о/с від 24.05.2019, № 1140 о/с від 22.11.2019, № 635 о/с від 29.07.2019, № 484 о/с від 22.05.2020, № 390 о/с від 28.04.2020, № 704 о/с від 30.06.2020, № 1010 о/с від 28.08.2020, № 121 о/с від 26.02.2021, № 195 о/с від 30.04.2021, № 354 о/с від 24.09.2021.

Отже, судом встановлено, що за 2017 рік та 2018 рік позивачем використано додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, що підтверджується наказом ГУНП в Луганській області № 631 о/с від 01.09.2017 та наказом ГУНП в Луганській області № 466 о/с від 28.09.2018 відповідно.

21.05.2024 адвокатом до відповідача було надіслано запит з проханням нарахувати компенсацію за невикористані ОСОБА_1 щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, а всього 110 діб.

Листом від 31.05.2024 за вих. №6672/111/22/05-2024 відповідачем було повідомлено, що в наказі про звільнення було зазначено виплату компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб, але здійснити розрахунок компенсації відпустки неможливо у зв`язку з тим, що грошове забезпечення позивачу на день звільнення не нараховувалось та не сплачувалось.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР), Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Закон №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон №580-VІІІ визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VІІІ).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону № 580-VІІІ визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

-тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

-тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

-за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

-тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

-відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

-чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

-поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

-поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

-за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

-відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VІІІ обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІІ Порядку № 260 врегульовано окремі питання виплати грошового забезпечення.

Наказом МВС України від 08.11.2023 № 903 «Про затвердження Змін до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.11.2023 за № 1982/41038, до пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 внесено зміни.

Зміни набрали чинність з 21.11.2023.

Так, абзацом сьомим - восьмим пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії (абзац десятий пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260).

Отже, з 05.10.2023 питання щодо виплати поліцейським, які звільняються зі служби, грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток поліцейського, врегульовано.

Таким чином, за нормами Закону № 580-VIII та Порядку № 260, не використана частина відпусток (щорічна, додаткова) поліцейськими за минулі роки проходження служби, компенсується в грошовій формі.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Крім того, аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на додаткову відпусту із збереженням заробітної плати, яку він уже отримав в попередньому календарному році.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання грошової компенсації поліцейському невикористаної відпустки за минулі роки положеннями спеціальних правових норм Закону №580-VІІІ і Порядку №260, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Згідно з абзацом шостим частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки".

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи.

Суд наголошує, що компенсація за невикористані дні вказаної відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, в тому числі додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 в справі № 160/10875/19, від 31.03.2021 в справі №320/3843/20, від 30.11.2022 по справі №640/85/20.

Представником позивача заявлено вимоги щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби.

Матеріалами справи підтверджено факт не використання позивачем під час служби в органах Національної поліції 03 доби відпустки за 2015 рік, 14 діб відпустки за 2018 рік та 23 доби відпустки за 2022 рік.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

За частиною першою статті 4 Закону № 504/96-ВР, до щорічних відпусток відносяться, зокрема, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни" від 14.05.2015 №426-VIII було доповнено Закон № 504/96-ВР статтею 16-2. Закон набрав чинності 06.06.2015.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтями 4, 5 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частиною восьмою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, що слідує з частини 1 статті 12 Закон № 3551-XII.

З аналізу наведених норм вбачається, що категорія осіб, якою у даному випадку є учасники бойових дій, мали право на отримання додаткової відпустки тривалістю 14 календарних днів під час проходження служби.

Відповідно до абзацу третього частини 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту, учасники бойових дій, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Таким чином, норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

З урахуванням зазначеного, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.08.2019 за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 16.05.52019 у зразковій справі №620/4218/18.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, при звільненні з поліції, ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасником бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій за 2016, 2019, 2022 роки не надавалась.

Відтак, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність.

За даних обставин, виплаті належить компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб та за 2022 рік у кількості 14 діб.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльністі та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік - 14 діб, не підлягають задоволенню, оскільки позивач є учасником бойових дій з 2016 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі 30.04.2016.

Доказів отримання статусу учасника бойових дій в 2015 році позивачем та його представником не надано.

Також не підлягають задоволенню вимоги в частині визнання протиправною бездіяльністі та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018 роки, оскільки згідно із наказами ГУНП в Луганській області № 631 о/с від 01.09.2017 та № 466 о/с від 28.09.2018 дану відпустку позивачем було використано.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік - 14 діб, за 2019 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 3 дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, за 14 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 23 дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2019 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

При цьому, розрахунок суми компенсації за невикористані дні відпустки покладається на відповідача.

Всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (, місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправну бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки (додаткові відпустки) за 2015 рік - 03 доби, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 23 доби та додаткові відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік - 14 діб, за 2019 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 3 дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, за 14 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 23 дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2019 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 30.06.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов