Справа № 369/10506/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції Олійника Ігоря Олеговича, капітана поліції Ганзюк Євгенія Сергійовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до старшого лейтенанта поліції Олійника Ігора Олеговича , капітана поліції Ганзюк Євгенія Сергійовича , УПП в Житомирській області ДПП, в якому просив скасувати постанову від 21.07.2021 серії ДП18 №482032 про накладення адміністративного стягнення та зобов`язати УПП в Житомирській області ДПП видалити записи та інформацію, що міститься в базах автоматизованого обліку інформації підрозділів адміністративної практики МВС України, а матеріали і постанову знищити у встановленому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 липня 2020 року інспектором взводу 1 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Олійником Ігорем Олеговичем відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 482032. Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що належним відповідачем у даній справі повинен бути Департамент патрульної поліції.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Олійником І.О.складено постанову від 21.07.2021 серії ДП18 №482032 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої водій ОСОБА_1 21 липня 2021 року о 10 год. 55 хв. керуючи транспортним засобом Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп ділянка 211 км + 321 м рухався зі швидкістю 112 км/год. в населеному пункті с. Броники, позначеному дорожнім знаком 5.45, чим перевищив максимально дозволену швидкість на 62 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч.4 ст.122 КУпАП, внаслідок чого відповідачем складена вказана постанова, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в сумі 1700,00 грн (а.с.18).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що оскільки інспектором порушено порядок розгляду справи про адміністратвине правопорушення, то постанова є протиправною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993, Законом України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 .

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.4 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

В силу ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 73 КАС України).

Згідно із ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний диск з відеозаписом та фотознімок, здійснені сертифікованим приладом TruCam ІІ №ТС008363, на якому зафіксовано, що транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі М-06 211 км зі швидкістю 112 км/год., тобто з перевищенням дозволеної швидкості на 62 км/год (а.с.36-37).

Вказані відеозапис та фотознімки є належними та допустимими доказами в адміністративній справі і про їх наявність прямо зазначено в постанові серії ДП18 №482032 від 21.07.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення (а.с.18).

Суд апеляційної інстанції враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam є сертифікованим технічним засобом для вимірюваня швидкості, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями сертифікатів відповідності, калібрування, перевірки типу, експертних висновків та наявністю відповідної інформації в реєстрі затверджених типів ЗВТ (а.с.39-46).

Обставина щодо розміщення відповідних дорожніх знаків 5.45 «початок населеного пункту», 5.46 «кінець населеного пункту», 5.70 «фотофіксація порушень» перед дялінкою дороги (населений пункт Броники), на якій здійснювалась фіксація правопорушення (М-06 211 км) підтверджується листом Служби автомобільних доріг у Житомирській області від 14.01.2020 №05-03/87 (а.с.47-48).

Отже, із зафіксованої на фотознімку адреси, а саме: М-06 211 км, вбачається, що правопорушення вчинено позивачем саме в межах населеного пункту Броники.

Разом з тим, посилання позивача на не дотримання вимог п.10.2.4 ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» в частині дублювання дорожних знаків, що встановлені з правого боку дороги, в жодному випадку не спростовують факт перевищення позивачем швидкості в межах населеного пункту більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, що є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП.

При цьому, обставина наявності відповідного знаку 5.45 «початок населеного пункту» (Броники) з правого боку дороги позивачем не заперечується, що також відображено в наданих ним фотоматеріалах. Жодних зауважень щодо розташування знаку 5.45 «початок населеного пункту» (Броники) із порушеннями положень чинного законодавства позивачем не наведено (а.с.65-66).

Твердження позивача про не роз`яснення йому прав спростовуються його підписом у відповідній графі оскаржуваної постанови (а.с.18).

Щодо посилання апелянта на подання позову до неналежного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що одним із відповідачів визначено УПП в Житомирській області ДПП, яке було обізнано про розгляд справи та скористалось своїм правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.31-53).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Згідно із ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Пунктом 7-1 ч.2 ст.255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Частиною 3 ст.288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 122 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

При цьому, зміст ст.288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17, від 17.09.2020 у справі №742/2298/17, від 22.03.2021 у справі №629/1683/17, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Департамент патрульної поліції посилається на наведені вище висновки Верховного Суду, однак вони стосуються неможливості бути відповідачем у справі виключно посадової особи органу державної влади.

Натомість, в рамках даної справи відповідачем виступає, також, УПП в Житомирській області ДПП, внаслідок чого у суду відсутні підстави вважати, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки саме в УПП в Житомирській області ДПП проходить службу інспектор взводу 1 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старший лейтенант поліції Олійник І.О. , який виніс оскаржувану постанову серії ДП18 №482032 від 21.07.2021.

УПП в Житомирській області ДПП подавало відзив на позов, який підписано ОСОБА_4 (а.с.31-35).

Жодних обґрунтувань, що УПП в Житомирській області ДПП є неналежним відповідачем в рамках даної справи, або клопотань про заміну відповідача на належного, ОСОБА_4 до суду першої інстанції не подавав.

Таким чином, з огляду на викладені норми права та наведені позиції Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що УПП в Житомирській області ДПП є належним відповідачем у справі, як суб`єкт владних повноважень, в якому проходить службу інспектор взводу 1 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старший лейтенант поліції Олійник І.О., який виніс оскаржувану постанову серії ДП18 №482032 від 21.07.2021.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №482032 від 21.07.2021 складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.122 КУпАП, а отже, приймаючи спірну постанову співробітник поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи і порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 11 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма