Справа № 500/4024/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4024/24

10 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 14.01.2024 №107 "Про результати службового розслідування".

Позов обґрунтований тим, що батько позивачки проходив військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 .

3 04.01.2024 батько ОСОБА_1 перестав виходити з нею на зв`язок.

Відповідачем проведено службове розслідування за фактом відсутності військовослужбовця, а 14.01.2024 складено акт та видано наказ про результати службового розслідування, де вказано, що військовослужбовець самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби.

Позивачка вважає, що викладені в акті та, відповідно, в оскаржуваному наказі нібито встановлені факти не відповідають фактичним даним та з`ясованим в подальшому обставинам.

З січня 2024 року позивачка зверталася в телефонному режимі до представників військової частини у зв`язку з тим, що її батько пропав безвісти в зоні бойових дій.

23.03.2024 в районі виконання завдань військової частини в річці ОСОБА_2 було виявлено тіло померлого батька позивачки. Лікарським свідоцтвом про смерть підтверджується той факт, що батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини не можуть свідчити про самовільне залишення військової частини чи ухилення від виконання військової служби.

Позивачка вказує, що в оскаржуваному наказі про результати службового розслідування наведені обставини, які не відповідають дійсності, містяться суперечливі дані та неповно з`ясовані обставини. Висновки за результатами службового розслідування та, відповідно, виданого на їх підставі наказу були передчасними, оскільки батько позивачки на той час був померлим.

Згідно з довідкою про причину смерті така не встановлена, тому з`ясувати реальні причини смерті чи мотиви покійного в дійсності немає можливості. Однак факт самовільного залишення військової частини спростовується місцем знаходженням тіла померлого у районі розташування військової частини. Також лікарським свідоцтвом про смерть підтверджується, що смерть могла настати в січні 2024 року, тобто могла настати 03-04.01.2024.

ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваний наказ впливає на честь і гідність померлого та його близьких, а також на отримання матеріальної допомоги, пенсійних чи інших виплат.

У зв`язку з такими обставинами позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, витребувано у відповідача усі матеріали, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 14.01.2024 №107 "Про результати службового розслідування", у тому числі матеріали службового розслідування (акт та усі зібранні в ході службового розслідування документи, пояснення тощо), копію оскаржуваного наказу, а також пояснення чи проводилося службове розслідування для з`ясування обставин смерті ОСОБА_3 , якщо так, то його результати, якщо ні, то пояснення чому не проводилося службове розслідування, чи переглядався оскаржуваний у цій справі наказ після з`ясованих у березні 2024 року обставин смерті ОСОБА_3

22.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує та вказує, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень (постанова Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009).

Крім того, позивачем не наведено жодного факту порушення немайнових прав ОСОБА_3 . Жодної інформації, яка прямо чи опосередковано порушує особисті немайнові права ОСОБА_3 , військова частина не поширювала в інформаційному просторі. Таємниця особистих даних також не порушена під час проведення службових розслідувань за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_3 .

Спірний наказ про затвердження результатів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_3 не є публічним, не опублікований у ЗМІ, соціальних мережах або інших відкритих джерелах.

Повідомлення органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 здійснено у відповідності до вимог статті 214 КПК України.

Представник відповідача вважає, що в цій частині позовні вимоги є безпідставними, поданими до суду з порушенням норм процесуального права в частині предметної юрисдикції.

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до вимог статті 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командиром Військової частини НОМЕР_1 04.01.2024 видано наказ №43 про призначення відповідного службового розслідування за фактом залишення місця служби ОСОБА_3 поблизу м.Райгородок Краматорського району Донецької області. Службове розслідування проведено у відповідності до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

У ході службового розслідування встановлено, що 04.01.2024 командиром роти вогневої підтримки ОСОБА_4 під час перевірки особового складу поблизу м.Райгородок Краматорського району Донецької області виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_3 . Спроби встановити місцезнаходження ОСОБА_3 не дали позитивного результату, телефон знаходився поза межами досяжності зв`язку.

Результати службового розслідування затверджені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №107 від 14.01.2024.

17.01.2024 до Територіального управління ДБР у м.Краматорськ відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Порядку №608 та статті 214 КПК України направлено повідомлення про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, разом з копіями відповідних матеріалів службового розслідування.

Відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі скоєння злочину.

Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Дані вимоги виконані в повному обсязі військовою частиною, що знайшло своє відображення в оскаржуваному наказі.

Представник Військової частини НОМЕР_1 вказує, що порушень вимог матеріального права, прав ОСОБА_3 , перекручення фактів під час проведення розслідування не встановлено. Не наведено таких фактів і позивачем.

Відповідач вважає, що діяв у межах діючого законодавства, а позовні вимоги не обґрунтовані жодним фактом/доказом.

Також відповідач зауважив, що місто Райгородок Краматорського району Донецької області, місце залишення служби ОСОБА_3 , відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України протягом січня-квітня 2024 року не було віднесене до районів ведення бойових дій, що з урахуванням невстановлення лікарем причин загибелі ОСОБА_3 свідчить про відсутність пов`язаності загибелі останнього під час виконання службового обов`язку.

Відповідач просив у позові відмовити повністю.

Жодних доказів витребуваних ухвалою суду від 03.07.2024 про відкриття провадження у справі відповідач не надав, причин невиконання вимог ухвали суду не зазначив.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 , відомостями свідоцтва про її шлюб серії НОМЕР_3 (у частині зміни прізвища після реєстрації шлюбу).

ОСОБА_3 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що незаперечується відповідачем.

14.01.2024 заступником командира роти вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_5 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку № 608, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.01.2024 №43 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою встановлення неправомірних дій рядового ОСОБА_3 , водія гранатометного взводу вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який 04.01.2024 самовільно залишив місце служби тa розташування підрозділу поблизу смт. Райгородок Краматорського району Донецької області, встановлення ступеня вини військовослужбовцями, також причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, про що складено відповідний акт службового розслідування.

Зі змісту цього акта службового розслідування вбачається, що згідно бойового розпорядження командира 92 ошбр, з метою виконання бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », забезпечення своєчасного реагування на загрози в оперативній обстановці, особовий склади роти вогневої підтримки переданий в оперативне підпорядкування командиру 5 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , особовий склад роти вогневої підтримки залучено до виконання завдань за призначенням, пов`язаних із захистом суверенітету країни, територіальної цілісності та недоторканості в умовах воєнного стану.

З пояснень ТВО командира роти вогневої підтримки старшого лейтенанта ОСОБА_4 стало відомо, що 04.01.2024 о 8:00 год. під час перевірки особового складу в районі зосередження роти вогневої підтримки АДРЕСА_1 , командиром зенітного ракетного відділення роти вогневої підтримки штаб-сержантом ОСОБА_6 було виявлено відсутність військовослужбовця за призовом рядового ОСОБА_3 , водія гранатометного взводу вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який покинув розташування підрозділу з метою ухилення від військової служби. Зброя військовослужбовця знаходиться на КСП роти. Були вжиті заходи для з`ясування місцезнаходження рядового ОСОБА_3 , а саме: пошуки військовослужбовця в районі розташування роти вогневої підтримки, спроби встановити з ним телефонний зв`язок, опитування співслужбовців, членів родини позитивного результату не дали.

З пояснень командира зенітного ракетного відділення роти вогневої підтримки штаб-сержанта ОСОБА_6 стало відомо, що 04.01.2024 о 8:00 год. під час ранкового шикування та перевірки останнім наявності особового складу роти вогневої підтримки було виявлено факт відсутності рядового ОСОБА_3 . Про факт відсутності водія гранатометного взводу роти вогневої підтримки рядового ОСОБА_3 , штаб-сержант ОСОБА_6 відразу доповів ТВО командира роти вогневої підтримки старшому лейтенанту ОСОБА_4 та долучився до його пошуку. Спроби встановити з відсутнім військовослужбовцем рядовим ОСОБА_3 телефонний зв`язок були марними, телефон останнього знаходиться поза зоною досяжності. Пошуки в районі зосередження роти вогневої підтримки результатів не дали.

З пояснення старшого навідника гранатометного взводу вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_7 стало відомо, то 04.01.2024 о 08:00 год. під час ранкового шикування та перевірки наявності особового складу роти вогневої підтримки було виявлено відсутність рядового ОСОБА_3 . Молодший сержант ОСОБА_7 також долучився до пошуків. На його телефонні дзвінки рядовий ОСОБА_3 не відповідав, телефон останнього знаходився поза зоною досяжності, пошуки в районі розташування роти вогневої підтримки результатів не дали. Де в теперішній час знаходиться рядовий ОСОБА_3 останньому не відомо.

Такі обставини описані в акті службового розслідування, а також у ньому зазначені такі відомості про військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування: рядовий ОСОБА_3 , водій гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовець за призовом під час мобілізації, освіта середня, неодружений, призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_5 04.10.2023.

Згідно наказу №335 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2023 рядовий ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.11.2023 №107-РС на посаду водія гранатометного взводу вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу №4 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.01.2024 військовослужбовець за призовом рядовий ОСОБА_3 - водій гранатометного взводу роти вогневої підтримки, знятий з усіх видів забезпечення з 04.01.2024, який самовільно залишив військову частину або місце служби, виплата грошового забезпечення призупинена з 04.01.2024.

За результатами службового розслідування заступник командира роти вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_5 пропонував за самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, відсутність на військовій службі без поважних причин тривалістю понад 3 (три) доби, з 04.01.2024 по теперішній час, грубе порушення вимог, передбачених абзацами 2, 3 статті 11, абзацом 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації рядового ОСОБА_3 , водія гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 позбавити премії за січень 2024 року в повному обсязі, не виплачувати за січень 2024 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168; питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності відкласти до повернення до розташування військової частини.

На підставі цього акта службового розслідування від 14.01.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (з основної діяльності) від 14.01.2024 №107 «Про результати проведення службового розслідування».

У наказі зазначено, що у ході проведення службового розслідування в умисних діях рядового ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, які полягають у тому, що вказаний військовослужбовець самовільно залишив місце служби та розташування підрозділу, який знаходиться в смт. Райгородок Краматорського району Донецької області, з метою ухилитися від подальшого виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану та відсутність на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад 3 (три) доби, з 04.01.2024 по теперішній час.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, винна рядового ОСОБА_3 виражається у формі прямого умислу направленого на ухилення від подальшого проходження військової служби шляхом самовільного залишення місця служби.

Своїми діями рядовий ОСОБА_3 грубо порушив вимоги, передбачені абзацами 2, 3 статті 11, абзацом 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця зобов`язання свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, не допускати негідних вчинків та протиправних дій.

Відповідно до оскаржуваного наказу за самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, відсутність на військовій службі без поважних причин тривалістю понад 3 (три) доби, з 04.01.2024 по теперішній час, грубе порушення вимог, передбачених абзацами 2, 3 статті 11, абзацом 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовця військової служби за призовом мобілізації рядового ОСОБА_3 , водія гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 позбавлено премії за січень 2024 року в повному обсязі, вирішено не виплачувати за січень 2024 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168; питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності відкласти до повернення до розташування військової частини.

Даний наказ є предметом оскарження у цій справі, з позовом звернулася до суду донька померлого рядового ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Підставою для скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2024 №170 позивачка вказує встановлення у подальшому факту смерті ОСОБА_3 .

Так, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №204 від 26.03.2024 (копія свідоцтва про смерть неякісна, що позбавляє суд можливості встановити установу, яка таке свідоцтво видала) ОСОБА_3 помер у січні 2024 року, місце смерті: село Брусівка Краматорського району Донецької області, смерть настала у річці Сіверський Донець, причина смерті не встановлена.

Законодавство та висновки суду.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

За визначеннями термінів, наведених у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З обставин, встановлених судом, випливає, що жодних правовідносин між позивачкою та Військовою частиною НОМЕР_1 немає, публічні правовідносини існували лише між батьком позивачки та відповідачем.

Отже, судом не встановлено наявності спору, спірних правовідносин між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 .

Жодних звернень позивачка до Військової частини НОМЕР_1 не направляла стосовно вчинення будь-яких дій для захисту честі та гідності померлого військовослужбовця (а у позові позивачка вказує серед іншого, що звертається саме з цією метою до суду), а так само її інтересів як доньки померлого військовослужбовця ОСОБА_3 (з метою отримання матеріального допомоги чи інших виплат).

Будь-яких дій, які б певним чином зачіпали безпосередньо права чи законні інтереси ОСОБА_1 , Військова частина НОМЕР_1 не вчиняла, рішень стосовно позивачки не приймала.

У даному випадку відсутні спірні правовідносини, незважаючи на те, що відповідач Військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом владних повноважень, а предметом оскарження є її рішення у вигляді наказу від 14.01.2024 №107 «Про результати проведення службового розслідування».

Відповідач здійснював публічно-владні функції як суб`єкт владних повноважень у розумінні КАС України по відношенню до ОСОБА_3 .

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така фізична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

У цій справі суд встановив відсутність порушення оскаржуваним рішенням відповідача (наказом від 14.01.2024 №107 «Про результати проведення службового розслідування») прав, свобод чи інтересів позивачки в публічно-правових відносинах, позаяк таких не існує.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначив вище суд, звернутися до суду відповідно до статті 5 КАС України може кожна особа, права якої порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Обов`язковою умовою визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірне рішення начебто впливає на його правове становище. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду неодноразово висловлювалася у судових рішеннях Верховним Судом.

У цьому спорі позивачкою не наведено обґрунтованих мотивів і не надано відповідних доказів, яким чином спірний наказ Військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2024 №107 "Про результати службового розслідування" порушує безпосередньо її права або її інтереси, тобто породжує, змінює або припиняє її права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У позові ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваний наказ впливає на честь і гідність померлого та його близьких, а також на отримання матеріальної допомоги, пенсійних чи інших виплат.

З огляду на це позивачка може захищати свої права і інтереси, що охороняються законом, шляхом звернення до суду при виникненні відповідних правовідносин з відповідачем у адміністративному судочинстві або шляхом звернення з відповідними вимогами в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Проте на даний час позивачка не довела, що оскаржуваний наказ відповідача порушує її права та законні інтереси, а так само не довела про наявність спірних публічно-правових правовідносин з відповідачем.

З огляду на такі обставини відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У зв`язку з тим, що закінчення строку для ухвалення судового рішення, визначеного статтею 258 КАС України, припало на період відпустки головуючого судді (з 26.08.2024 по 09.09.2024 включно), то повний текст рішення складено та підписано у перший робочий день судді після закінчення щорічної відпустки 10.09.2024.

Суддя Чепенюк О.В.