Справа № 640/6473/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6473/22 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 11.03.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про те, що підставою для закриття виконавчого провадження відповідачем вказано виконання судового рішення, що, на думку позивача, не відповідає фактичним обставинам, адже рішення суду у справі №640/6252/20 не було виконано, при цьому, виконавець врахував лише лист боржника, не здійснивши належної перевірки виконання рішення суду.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.09.2024.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 у справі № 640/6252/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугу років на підставі його заяви від 21.02.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII в первинній редакції, виходячи із 90% місячної заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 17.06.2016 №18-985зп без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.03.2020.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

02.02.2021 видано виконавчий лист № 640/6252/20, на підставі якого, постановою від 09.02.2021 відповідачем відкрито виконавче провадження.

Листом ГУ ПФУ у Запорізькій області від 26.02.2021 № 0800-0903/6/14692, повідомило відповідача, що ним відповідно до вимог означеного виконавчого листа здійснено позивачу перерахунок пенсії за вислугу років, виходячи з 90% місячної заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, які існували на день звільнення, згідно постанови КМУ від 09.12.2015 №1013 відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 17.06.2016 №18-985зп, без обмеження її максимального розміру, з 01.03.2020. Розмір пенсійної виплати з 01.03.2020 склав 21204,09 грн. Таким чином, виконавчий лист №640/6252/20 виконано у добровільному порядку.

Додатком до зазначеного листа, ГУ ПФУ у Запорізькій області надано відповідачу перерахунок пенсії, з якого вбачається, що підставою для здійснення перерахунку є рішення суду №640/6252/20 від 02.10.2020; розмір пенсії складає 90% від заробітку; розмір пенсії з 01.03.2020 склав 20104,09 грн. З 01.04.2020 розмір пенсії зменшився до 16380,00 грн; з 01.07.2020 - 17120,00 грн; з 01.12.2020 - 17690,00 грн.

Постановою відповідача від 11.03.2021 ВП № НОМЕР_1, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №640/6252/20 від 02.02.2021 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого листа.

Не погоджуючись із вказаними висновками, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що боржником виконане судове рішення у зобов`язальній частині, шляхом здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2020 у розмірі 90% від місячної заробітної плати та розмір пенсії позивача після такого перерахунку склав 21204,09 грн.

При цьому, зобов`язання ГУ ПФУ у Запорізькій області саме виплатити позивачу нараховану суму пенсії резолютивна частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 у справі № 640/6252/20 не містить, а тому у відповідача, відповідно, були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви ГУ ПФУ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження з підстав невиплати нарахованої позивачу у порядку здійснення перерахунку пенсії на виконання означеного судового рішення.

За результатом розгляду спору, суд визнав правомірною постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк:

- суд дійшов хибного висновку про те, що боржником було виконане судове рішення у зобов`язальній частині, шляхом здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2020 у розмірі 90% від місячної заробітної плати та розмір пенсії після такого перерахунку склав 21204,09 грн, а резолютивна частина рішення від 30.04.2020 у справі № 640/6252/20 не містить зобов`язання Головного управління ПФУ в Запорізькій області виплатити позивачу нараховану суму пенсії, тому суд вважає правомірною постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- при цьому, суд повністю залишив по за увагою важливі фактичні обставини, зокрема, те що відповідач у постанові про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2021 послався лише на лист боржника від 26.02.2021 без будь якої згадки чи посилання на рішення від 20.10.2020, яке є додатком до листа. Це є важливою фактичною обставиною з огляду на те, що в листі викладені обставини які формально вказують на начебто виконання виконавчого листа в повному обсязі, тоді як із змісту рішення боржника від 20.10.2020 видно, що виконавчий лист в повному обсязі не виконаний. Зокрема, перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром всупереч резолютивній частині судового рішення і виконавчого листа здійснений боржником лише на один місяць з 01.03.2020 по 31.03.2020, а з 01.04.2020 до розміру пенсії боржник застосував обмеження максимальним розміром;

- крім того, суд також залишив по за увагою іншу важливу фактичну обставину, зокрема, те що боржник у зазначеному листі повідомив відповідача про те, що виконавчий лист від 02 лютого 2021року виконано до відкриття виконавчого провадження надавши рішення від 20.10.2020, яке не має відношення до примусового виконання рішення суду;

- апелянт наголошує на тому, що судове рішення у справі № 640/6252/20 залишається не виконаним тривалий час, що підтверджується приєднаними до позову офіційними документами пенсійного органу, зокрема, довідками про доходи (отриману пенсію) в 2020 - 2023 році в яких відсутні цифри перерахованої пенсії в розмірі 21204,09 грн, і це не є вимогою у позові до боржника виплатити її як нараховану суму пенсії, як про це помилково стверджує суд у рішенні від 10.01.2024 року, а позивачем цей факт наведений лише, як доказ примарного виконання боржником судового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ, визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до норм ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII, передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, статтею 39 Закону № 1404-VIII, визначений виключний перелік випадків, у яких виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 №1404-VIII, а саме, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З наведеного слідує, що закінчуючи виконавче провадження на підставі норм пункту 9 частини першої статті 39 №1404-VIII, державний виконавець має чітко та офіційно встановити факт виконання резолютивної частини рішення суду боржником, при цьому, останній не має повноважень здійснювати оцінку правовідносинам, що склались після прийняття рішення суду та його виконання, як і не може здійснювати контроль за діями боржника, що не стосуються виконання резолютивної частини рішення суду.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 у справі № 640/6252/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2020, було зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII в первинній редакції, виходячи із 90% місячної заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 17 червня 2016 року №18-985зп без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 березня 2020 року.

Тобто, резолютивна частина рішення суду містить зобов`язання боржника здійснити перерахунок пенсії стягувача виходячи із 90% місячної заробітної плати з посади прокурора, згідно довідки без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 березня 2020 року.

Листом ГУ ПФУ у Запорізькій області від 26.02.2021 № 0800-0903/6/14692, повідомило відповідача, що ним відповідно до вимог означеного виконавчого листа здійснено позивачу перерахунок пенсії за вислугу років, виходячи з 90% місячної заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, які існували на день звільнення, згідно постанови КМУ від 09.12.2015 №1013 відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 17.06.2016 №18-985зп, без обмеження її максимального розміру, з 01.03.2020. Розмір пенсійної виплати з 01.03.2020 склав 21204,09 грн. Таким чином, виконавчий лист №640/6252/20 виконано у добровільному порядку.

При цьому, додатком до зазначеного листа ГУ ПФУ у Запорізькій області надано відповідачу перерахунок пенсії, з якого вбачається, що підставою для здійснення перерахунку є рішення суду №640/6252/20 від 02.10.2020; розмір пенсії складає 90% від заробітку; розмір пенсії з 01.03.2020 склав 20104,09 грн. З 01.04.2020 розмір пенсії зменшився до 16380,00 грн; з 01.07.2020 - 17120,00 грн; з 01.12.2020 - 17690,00 грн.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що боржником було виконане судове рішення у зобов`язальній частині, шляхом здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2020 у розмірі 90% від місячної заробітної плати та розмір пенсії позивача після такого перерахунку склав 21204,09 грн.

При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви ГУ ПФУ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суть вимог позивача зводиться до того, що державним виконавцем не було враховано, що такими діями боржник ілюзорно виконав рішення суду, здійснивши виплату пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром лише за один місяць, потім, знову застосував відповідне обмеження.

Водночас, як вже зазначалось вище, державний виконавець має встановити факт суворої відповідності виконання резолютивної частини рішення суду боржником, при цьому, останній не має повноважень здійснювати оцінку правовідносинам, що склались після прийняття рішення суду та його виконання.

Фактично, відповідачу було надано докази виконання рішення суду, при цьому, рішення суду не може захищати права на майбутнє (оскільки захисту підлягає тільки порушене право) та на весь період отримання пенсійних виплат, з огляду на що, вчинивши дії/прийнявши рішення з 01.04.2020 по обмеженню розміру пенсії позивача максимальним показником, між сторонами виникли нові правовідносини, які підлягають розгляду та захисту в рамках іншого судового спору. Колегія суддів наголошує на тому, що у межах розгляду даного спору, судом не надається оцінка правомірності/неправомірності діям пенсійного органу по новому застосуванню обмеження, адже у даній справі слід встановити, чи мав підстави відповідач констатувати фактичне виконання рішення суду в справі № 640/6252/20.

Щодо доводів апелянта про те, що суд повністю залишив по за увагою важливі фактичні обставини, зокрема, те що відповідач у постанові про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2021 послався лише на лист боржника від 26.02.2021 без будь якої згадки чи посилання на рішення від 20.10.2020, яке є додатком до листа, колегія суддів зазначає, що вимогами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено здійснення посилання в постанові про закінчення виконавчого провадження на рішення боржника, яке є додатком до листа про повідомлення про виконання рішення суду, при цьому, колегією суддів досліджено, що рішення про перерахунок 65 було додано боржником до листа від 20.02.2021 № 0800-0903-6/14602 та враховувалось державним виконавцем при прийнятті оскаржуваної постанови.

У разі незгоди позивача з розміром пенсії, застосуванням пенсійним органом обмеження пенсії після проведеного нарахування, він має право звернутися до суду з новим позовом, оскільки подальші перерахунки та виплати пенсії, здійснені пенсійним органом після виконання судового рішення, не могли бути предметом на підставами позовних вимог, заявлених у межах адміністративної справи № 640/6252/20 з огляду на те, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, є правомірною постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші наведені апелянтом обставини та посилання на неправомірність дій/рішень пенсійного органу, стосуються вже нових правовідносин та не можуть оцінюватись у цій справі.

Тож, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко