Справа № 727/163/24
Суддя: Терещенко О. Є.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/163/24
Провадження № 2-а/727/55/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі головуючого судді Терещенко О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним по-зовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до від-повідача про скасування постанови, посилаючись на те, що 08.12.2023 року постановою №2102 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штра-фу в сумі 4250,00 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.210 та ч.2 ст.210-1 КУпАП (у редакції, що діяла на час винесення постанови).

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані правопорушення є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що ним не було порушено вказаних у постанові положень Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Також стверджує, що вказаного в постанові дня, а саме 05.12.2023 року, при-близно о 08:00 годині на залізничному вокзалі в м. Чернівці позивача було затримано особами у військовій формі та без його згоди доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В приміщенні вказаної установи позивач повідомив особам у військовій формі, що він повинен був вибути з м. Чернівці до республіки Польща у якості водія вантажного автомобіля. В подальшому, незнайома позивачу особа повідомила, що нею будуть скла-дені певні документи, після чого йому нададуть можливість зібрати та подати всі доку-менти, які надаватимуть право щодо можливої відстрочки від призову. Після складення документів йому повернули паспорт та відпустили. Вказані події тривали з 08:00 годи-ни до майже 18:00 години.

Вказує, що не мав не меті зміну місця проживання (перебування), оскільки знахо-дився у м. Чернівці через відрядження.

У зв`язку з викладеним просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 за справою про адміністративне правопорушення №2102 від 08.12.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відпові-дальності за ч.2 ст.210 КУпАП та ч.2 ст.210-1 із накладенням на останнього адміністра-тивного стягнення у вигляді штрафу в сумі 4250,00 гривень та закрити провадження по справі, а також стягнути судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про місце та час розгляду справи був по-відомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Представник позивача, адвокат Біла У.М., в судове засідання не з`явилась. На-правила заяву, згідно якої просила розглянути справу без її та позивача участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Направив відзив на по-зовну заяву, згідно якого вказував, що оскаржувана постанова була прийнята відпо-відно до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у су-довому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у су-дове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі від-сутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ознайомившись з письмовими поясненнями сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, долучені до позову та до відзиву, суд приходить до на-ступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства Укра-їни кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до ад-міністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта влад-них повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та сво-боди визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльно-сті держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, вста-новлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здій-снюється на основі суворого додержання законності.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих орга-нів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково по-винна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчи-нення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на консти-туційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією прин-ципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової ви-значеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпе-чити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозасто-совній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими об-меженнями.

Згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністра-тивні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адмі-ністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утво-рених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбов-цями.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - пе-ріод, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або до-ведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєн-ний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюд-нено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про по-рушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового об-ліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобіліза-цію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервіста-ми, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки роз-глядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стяг-нення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 05.12.2023р. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_2 було видано позивачу ОСОБА_1 направлення на ме-дичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації №2/043 від 05.12.2023 року.

Згідно Акту відмови військовозобов`язаного від проходження медичного огляду ВЛК від 05.12.2023 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 05.12.2023 року об 14 год. 00 хв., прибувши для уточнення облікових даних після виписаного йому направлення, відмовився від проходження медичного ог-ляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з протоколом серії 5 №257 про адміністративне правопорушення за части-ною 2 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 05.12.2023 ро-ку, ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, 05.12. 2023 року о 17:15 год., всупереч вимогам правил військового обліку, встановленими за-конодавством, порушував правила військового обліку, а саме направлений для проход-ження ВЛК, однак відмовився від проходження медичної комісії, чим своїми діями (бездіяльністю) порушив вимоги п.п.5, 7 ч.3 ст.1, ч.8 ст.2, п.2 ч.1 ст.37, ч.1 ст.42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та п.19 (Додаток 2) Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військово-зобов`язаних та резервістів», що призвело до порушення правил військового обліку в особливий період, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу серії 5 №258 про адміністративне правопорушення за частиною 2 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 05.12. 2023 року, ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, 05.12.2023 року о 17:30 год., всупереч вимогам правил військового обліку, встановле-ними законодавством, військовозобов`язаний виїхав без дозволу начальника Слобідсь-кого РТЦК та СП, де військовозобов`язаний перебуває на обліку, чим своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП, яка є банкетною, тобто такою, що відсилає до ч.4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що полягає в виїзді з місця проживання без дозволу начальника Р( ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем реєстрації, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП.

На підставі вищезазначених протоколів серії 5 №257 та серії 5 №258, начальни-ком ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 08.12.2023 р. року було розглянуто вищевказану справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову №2102 від 08.12.2024 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністра-тивних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 210 та ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн.

Даючи оцінку оскаржуваному рішенню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КпАП України суд зазначає на-ступне:

Так, відповідальність за ч.2 ст.210-1 КпАП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, настає у разі повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припу-щеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сто-рона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про про-типравність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відпо-відача.

Докази надають суду учасники справи. Якщо учасник справи без поважних при-чин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він поси-лається, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" призов ре-зервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготов-ку та мобілізацію".

Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здій-снює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій неза-лежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс за-ходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяль-ності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самовряду-вання, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого пе-ріоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Опе-ративно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч.ч.5, 6 ст.4 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобіліза-цію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пе-редбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, по-вістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резер-вісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебува-ють на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої роз-відки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої роз-відки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захи-сту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу вико-навчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із п.1 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зо-крема:- перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані Служби зов-нішньої розвідки - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплек-тування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному вій-ськовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; - у разі вибуття за межі України на строк більше трьох місяців - за місцем консульського обліку в закордонних дипломатичних установах України;- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні діль-ниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними доку-ментах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (місь-ких) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, про-ходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдоско-налення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на нав-чальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; - не змі-нювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру ком-плектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника); - особисто в семи-денний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом гро-мадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, закордонної дипломатичної установи Ук-раїни), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністра-тивно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік; - особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначе-ним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військо-ву службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мо-білізаційну підготовку та мобілізацію".

Як було встановлено судом, місце проживання позивача зареєстровано в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 06.03.2009 року (а.с.37).

Згідно даних системи «Оберіг», останній підлягає призову на військову службу під час мобілізації, в розшуку не перебуває.

Отже, згідно наявних даних за місцем військового обліку позивача, ОСОБА_1 являється придатним до військової служби та не має права на відстрочку відпо-відно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», доказів на спростування даного твердження матеріали справи не містять.

05.12.2023 року ОСОБА_1 було виявлено в м.Чернівці.

Позивач із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не погодився та вказує, що місце проживання він не змінював, а перебував у м.Чернівці у звязку з відряджен-ням в якості водія до республіки Польща.

На підтвердження своїх доводів позивачем було долучено до матеріалів справи копію наказу №333 від 01.12.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 було відряджено до ТОВ «Волиньавтогаз» м. Чернівці та країни Польщі м. Сокулка, терміном на 7 днів з 04 по 10 грудня 2023 року.

Стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ви-значає порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього, зокрема, ча-стини 1 та 2 регламентують правила взяття на облік, частини 3 і 5 - зняття з обліку при зміні місця проживання.

Частиною 4 вказаної норми встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу ке-рівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

З огляду на те, що ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і війсь-кову службу» встановлює заборону виїзду військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру ком-плектування та соціальної підтримки у воєнний час, підлягає застосуванню спеціальний закон, яким є Закон України «Про правовий режим воєнного стану», стаття 8 якого пе-редбачає заходи правового режиму воєнного стану.

Одним з таких заходів є передбачена п. 16 ч. 1 ст. 8 заборона громадянам, які пе-ребувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце про-живання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповід-ного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України.

Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну під-готовку та мобілізацію», відповідно до якої громадянам, які перебувають на військово-му обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає ви-значення «місця проживання».

Відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги (редакція від 05.11.2021 року).

На підставі вищезазначеного суд приходить до переконання, що законодавством встановлено заборону на зміну місця проживання без дозволу керівника уповноваже ІНФОРМАЦІЯ_7 , а не заборону на пересування територією України.

Із дослідженої судом копії паспорту позивача вбачається, що його єдиним зареє-строваним місцем проживання є АДРЕСА_1 .

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази зміни позивачем місця про-живання у визначеному Законом порядку, а отже притягнення ОСОБА_1 до від-повідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП є безпідставним.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП суд зазначає наступне.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверд-женого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, вій-ськовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) те-риторіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підроз-ділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіаль-них центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних цен-трів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовніш-ньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеці-альні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за ви-кликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально - профілактичних закладах згідно з рішен-нями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії від-повідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікар-ської комісії Служби зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового об-ліку, встановлені законодавством.

Аналізуючи наведені норми, суд резюмує, що ведення військового обліку призов-ників має певний чітко встановлений порядок, початковим етапом якого є отримання виклику (повістки) районних (міських) територіальних центрів комплектування та со-ціальної підтримки.

Тобто, обов`язок проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації виникає у військовозобов`язаного з моменту отримання відповідного виклику.

Разом з тим, форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку №1487, згідно якому повістка має відривну частину розписки про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвід-ченням його особистим підписом.

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.

У разі відмови особи від підписання повістки, посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання.

Як встановлено в ході розгляду справи, стосовно позивача було складено про-токол серії 5 №257 за ч.2 ст.210 КУпАП. Разом з цим, вказаний протокол, хоча і не мі-стить відомостей щодо місцезнаходження позивача на час його складання, проте мі-стить особистий підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що з описаного перебігу подій вбачається порушення порядку їх логічності та послідовності, оскільки представником відповідача не було надано до-казів того, на яких (законних) підставах позивач перебував в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким чином його було туди запрошено чи повідомлено про необхідність з`явитися в конкретний день та час для уточнення облікових даних чи для проходження ВЛК.

Таким чином, суд не може дійти висновку про правомірність дій представників відповідача, з огляду на незрозумілість порядку їх вчинення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідаль-ності, є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Разом з тим, передумовою притягнення особи до адміністративної відповідаль-ності та винесення відповідної постанови є її сповіщення про дату, час та місце розгля-ду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, обов`язку контролюючого органу щодо сповіщення особи кореспон-дує її право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, за-являти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адво-ката, іншого фахівця у галузі права тощо.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач не брав участь в оформленні акту відмови від проходження ВЛК, а в протоколі про адміністративне правопорушення № 257 від 05.12.2023 за ч.2 ст.210 КУпАП, надав відповідні пояснення по суті інкримі-нованого діяння та підписав його.

Суд також вказує, що відповідно до пояснень позивача, наданих до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.12.2023, останній не відмовлявся від проход-ження медичної комісії, однак просив надати можливість йому пройти медичну комісію за місцем реєстрації та просив надати направлення.

Також, матеріали справи містять заяву позивача ОСОБА_1 , згідно якої останній просив допустити до розгляду протоколів №257 та №258 його адвокатів, од-нак у постанові №2102 немає жодної згадки щодо заперечень, наданих представни-ками позивача.

Відтак, суд доходить до переконання, що відповідач протиправно був позбав-лений права на участь в розгляді справи про адміністративні правопорушення та мож-ливості скористатись своїми процесуальними правами, що свідчить про те, що оскар-жувана постанова прийнята з порушенням вимог ст. 268 КУпАП.

Означені обставини вказують на порушення процедури розгляду відповідної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які у свою чер-гу вказують на те, що відповідні процесуальні права позивача були знівельовані, що зу-мовлює протиправність винесення спірної постанови.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_8 №2102 від 08.12.2023 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 210 та ч.2 ст.210-1 КУпАП - є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були за-слухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи до-тримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступ-ного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за ра-хунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складають-ся із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом спла-тив судовий збір в розмірі 605,60 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про ви-знання протиправною та скасування постанови про притягнення особи до адміністра-тивної відповідальності - задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №2102 від 08.12.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адмі-ністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та ч.2 ст.210-1 із накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 4 250,00 гривень скасувати.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до ад-міністративної відповідальності за ч.2 ст.210 та ч.2 ст.210-1 КпАП України у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_9 , що розташоване в АДРЕСА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 - судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подан-ня апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провад-ження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляцій-ного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом 10 (десяти) днів з дня його підписання.

Суддя: О.Є.Терещенко