Справа № 140/6390/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6390/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом комісії №2 від 31.05.2024, в частині, що стосується відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), як військовозобов`язаному, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомленням від 03.06.2024 №6260 повідомив про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу, посилаючись на те, що у вимогах абзацу третього частини першої статті 23 зазначеного Закону зазначено саме батьківство військовозобов`язаних.

Позивач не погоджується з таким рішенням та зазначає, що за змістом пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані - жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, а не біологічні батьки. До заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач долучив посвідчення багатодітної родини, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . У свою чергу, на підтвердження відсутності батька у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивачем подано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (тобто відомості про батька записані зі слів матері). На думку позивача, вказане підтверджує те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , знаходиться на повному його утриманні, як вітчима, оскільки її біологічний батько невідомий. З урахуванням наведеного зазначає, що при зверненні до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову ним надано всі підтверджуючі документи, що на його утриманні знаходяться троє дітей віком до 18 років, а тому він має право на відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у задоволені заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено (а.с. 33-34).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 37).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції вказав, що 28.05.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у пункті 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, до якої долучив, зокрема, свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де в графі «батько» зазначений ОСОБА_4 . Оскільки у позивача на утриманні перебуває лише двоє дітей, де в графі «батько» зазначений позивач ОСОБА_1 , тому Комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалила рішення відмовити позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 40-42).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Не є спірною та обставина, що 28.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII (жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), до якої долучив такі документи:

- посвідчення багатодітної родини серії НОМЕР_1 (а.с.12 зворот);

- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ) (а.с. 12);

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 11 зворот);

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , відповідно до якого батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 11);

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , відповідно до якого батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 10 зворот);

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №3 від 24.03.2016 (а.с. 9 зворот-10).

Повідомленням від 03.06.2024 №6260 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що за результатами розгляду його заяви та підтвердних документів протоколом від 31.05.2024 №2 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, причини відмови - у вимогах абзацу третього частини першої статті 23 Закону № 3543-XII зазначено саме батьківство військовозобов`язаних (а.с. 13).

В матеріалах справи наявний також витяг із протоколу Комісії №2 від 31.05.2024, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII з таких причин - в свідоцтві про народження у третьої дитини батьківство військовозобов`язаного не зазначено (а.с. 45).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У розумінні статті 1 Закону №3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

16.05.2024 Кабінетом Міністрів України Постанову №560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).

Як передбачено пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з пунктом 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Як передбачено пунктами 58, 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Додатком 5 до Порядку № 560 зазначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до якого документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII - для жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Як встановлено судом вище, 28.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.

При цьому, долученими до вказаної заяви документами підтверджено такі обставини.

06.08.2021 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб, після державної реєстрації якого дружина позивача змінила прізвище на « ОСОБА_8 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

З свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 вбачається, що батьками малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 11), тобто позивач є батьком вказаних дітей.

В той же час, зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що на час укладення шлюбу з позивачем, у його дружини ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) була одна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де в графі батько записаний - ОСОБА_4 (а.с. 10 зворот).

З витягу з протоколу Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №2 від 31.05.2024 вбачається, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII з таких причин - в свідоцтві про народження у третьої дитини батьківство військовозобов`язаного не зазначено (а.с. 45), а повідомленням від 03.06.2024 №6260 відповідач повідомив позивача про прийняте Комісією рішення, при цьому зазначив, причини відмови - у вимогах абзацу третього частини першої статті 23 зазначено саме батьківство військовозобов`язаних (а.с. 13).

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Отже, норма пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №2 від 31.05.2024, про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з тих підстав, що в свідоцтві про народження у третьої дитини батьківство військовозобов`язаного не зазначено, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позаяк Комісії при розгляді заяви позивача належало встановити не факт його батьківства, а факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.

При вирішенні даного спору суд також вважає за необхідне зазначити, що, виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено поняття «сім`ї», можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 03.06.1999 №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін «сім`я» означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

В той же час, в контексті спірних відносин, визначальним для цієї справи є не встановлення факту батьківства чи проживання однією сім`єю, а утримання позивачем, як вітчимом, неповнолітньої дитини своєї дружини, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З цього приводу слід зазначити, що якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 за вказівкою матері батьком вказано ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №3 від 24.03.2016 (а.с. 9 зворот-10).

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 , має право на участь у вихованні її дитини - ОСОБА_3 (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо її утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останньої немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Однак за обставин цієї справи відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не досліджував факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а відмову у наданні відстрочки обґрунтував виключно тим, що в свідоцтві про народження у третьої дитини його батьківство не зазначено, інших підстав для відмови ні в протоколі Комісії №2 від 31.05.2024, ні в повідомленні від 03.06.2024 №6260, ні у відзиві на позовну заяву не зазначено.

При цьому посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що в Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до Порядку №560, документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є лише свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), суд не бере до уваги, позаяк у такому Переліку також міститься такий документ як рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Вказане вище свідчить про те, що відповідач заяву ОСОБА_1 належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу.

Суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, зазначає, що протокол Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №2 від 31.05.2024 є рішенням суб`єкта владних повноважень відповідно до положень КАС України, відтак протиправне рішення відповідача підлягає скасуванню в частинні відмови позивачу у наданні відстрочки.

Крім того, в контексті спірних правовідносин з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн., сплачений квитанцією від 18.06.2024 (а.с. 5).

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, на підставі Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №2 від 31.05.2024, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) з прийняттям відповідного рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_7 ).

Суддя О. О. Андрусенко