Справа № 607/13530/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/13530/24 пров. № А/857/20558/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року у справі № 607/13530/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Вийванко О.М.,

час ухвалення рішення 30.07.2024,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 30.07.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що винесена постанова є неправомірною і такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Оскільки така порушує його права, звернувся із цим позовом до суду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2024 у справі № 607/13530/24 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даного спору та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 було протиправно затримано співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 на вулиці під час прогулянки з собакою, з якою його доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . Жодних повісток/направлень, ОСОБА_1 попередньо не видано/ не вручено, від явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 останній не ухилявся. З даного приводу ОСОБА_1 було подано заяву щодо проведення службової перевірки правомірності дій співробітників ТЦК.

Під час перебування ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_3 його направлено на проходження медичного огляду (ВЛК), при чому одразу ж. ОСОБА_1 наголошує на тому, що повідомив про неможливість наразі (саме в цей момент) проходити медичний огляд, через відсутність у нього документів, що засвідчують його стан здоров`я. Проходження медичного огляду без документів про стан здоров`я є неможливим, незаконним та не об`єктивним.

Отже, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а цілком правомірно наполягав на проходженні такого огляду після здійснення необхідної підготовки шляхом збору та надання комісії документів, що засвідчують його стан здоров`я.

Відповідні пояснення були надані ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, вказані аргументи були відображені у поданих запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, що були направлені електронною поштою відповідачу.

Вказані обставини судом першої інстанції не були прийняті до уваги.

В матеріалах справи наявні пояснення, скарги, повідомлення, заперечення на протокол у яких неодноразово наголошено на тому, що позивач не відмовлявся від проходження огляду. Так, «відмова» за своєю правовою природою є активною поведінкою, яка супроводжується чітким волевиявленням особи, яка заявляє таку відмову.

Прохання ОСОБА_1 надати йому можливість завезти додому собаку, з якою його було доставлено до приміщення відповідача та взяти необхідні документи, є лише проханням надати йому можливість прийти для проходження ВЛК пізніше, і ніяким чином не засвідчує факт відмови від проходження ВЛК взагалі. Судом першої інстанції в даному випадку не враховано те, що жодним нормативно-правовим актом не зобов`язано військовозобов`язаного з`явитись для проходження ВЛК одразу ж після виписки направлення відповідним ТЦК (тобто через 5 хв, 10 хв і тд). Тобто, ОСОБА_1 не допустив би порушень вимог нормативних актів, якби з`явився для проходження комісії, наприклад, через 1 годину без собаки і з документами.

Працівники ТЦК зобов`язані були видати позивачу відповідне направлення і відпустити, а не змушувати примусом проходити відповідну комісію і, тим більше, встановлювати його бажання (чи відсутність такого) проходити відповідний огляд.

Якщо працівники ТЦК лише направляють для проходження ВЛК, то є очевидним, що факт відмови від проходження ВЛК могла б зафіксувати лише така комісія, а не ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, ОСОБА_1 було абсолютно безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки останній жодного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не вчиняв, тобто не вчинив адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки є протиправною, незаконною та безпідставною.

Апелянт просив скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2024 у справі №607/13530/24 та прийняти постанову, якою визнати протиправною та скасувати Постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення порушення в особливий період), прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 31.05.2024, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла переконання, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, однак він відмовився від проходження медичного огляду, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Посилання позивача на порушення відповідачем норм Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 є безпідставним, оскільки пункт 1.1. глави 1 розділу І Положення №402 вказує, що це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу, а тому вони стосуються безпосередньо самого медичного огляду.

З огляду на викладене, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до довідки переселенця 6117-, громадянин ОСОБА_1 з 29.12.2022 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою №18 від 28.03.2000, виданою Комінтернівським райвійськком, ОСОБА_1 взятий на військовий облік у 2000 році, є лейтенантом запасу (військово-облікова спеціальність 441).

24.05.2024 громадянин ОСОБА_1 близько 9 год.00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до направлення №838 від 24.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Згідно з актом фіксації відмови від проходження медичного огляду від 24.05.2024 громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду.

Стосовно ОСОБА_1 складено протокол №60/635 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП від 24.05.2024, та постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, №61/556 від 31.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Як вбачається з спірної постанови, ОСОБА_1 порушив абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII, підпунктів 1, 2 пункту 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 зі змінами.

Оскільки позивач не погодився із спірною постановою, звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Нормами п.п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022, передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За правилами ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Своєю чергою, частина 3 цієї ж статті передбачає, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Нормами абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Пунктом 74 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 24.05.2024 за №838 видано направлення ОСОБА_1 для встановлення придатності для проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації (а.с.64).

Однак, згідно з актом фіксації відмови від проходження медичного огляду від 24.05.2024, з яким позивач ознайомився та проставив свій підпис, зафіксовано, що у присутності відповідних посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаний ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та обстеження військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився.

24.05.2024 у каб НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаному ОСОБА_1 повідомлено про необхідність встановлення ступеню придатності до військової служби у зв`язку з проведенням загальної мобілізації, однак від походження медичного огляду та обстеження військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 він відмовився (а.с.66)

У зв`язку з викладеним, 24.05.2024 складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №60/635.

Вказаним протоколом зафіксовано, що 24.05.2024 громадянин ОСОБА_1 близько 09:00 год. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час уточнення військово-облікових даних встановлено, що громадянин ОСОБА_1 з 29.12.2022 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_1 .

За рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина ОСОБА_1 направлено на проходження огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак від проходження медичного огляду громадянин ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано актом від 24.05.2024.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18.04.2014 №49), який затверджений Законом України 17.03.2014 №1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу), чим здійснив порушення вимог абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Протоколом зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також у вказаному протоколі зазначено, що позивачу роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України. Однак з відміткою позивача «після складання протоколу», а також роз`яснено, що він як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У протоколі також викладено пояснення ОСОБА_1 , згідно з якими повідомив, що на даний момент пройти ВЛК не виявляється можливим, з огляду на відсутність у нього зараз при собі документів, що засвідчують його стан здоров`я. Також зазначено, що до ТЦК його доставлено військовими. В той час коли він був на прогулянці з собакою, то і до ТЦК його доставлено разом із собакою. На прохання відвести собаку додому йому було відмовлено.

У протоколі міститься підпис позивача про те, що його повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10:00 год. 31.05.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , кабінет 204.

31.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №61/556 по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (вчинення порушення в особливий період), якою, зокрема зафіксовано що позивачем допущено порушення вимог абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпунктів 1, 2 п. 1 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 зі змінами).

Таким чином своїми діями громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення безвідповідальне ставлення до виконання встановлених законодавством обов`язків.

Отже, громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Своєю чергою, колегія суддів зазначає таке.

Так, згідно з п. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

За п.п. 1, 2 п. 1 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку:

- за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад;

- за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Вказане свідчить про те, що нормативне обґрунтування допущеного, з позиції відповідача, порушення позивачем у співставленні з обставинами, описаними у протоколі та постанові по справі про адміністративне правопорушення (відмови від проходження військово-лікарської комісії), не співвідносяться.

Крім того, колегія суддів наголошує, що у ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (зокрема, у разі порушення обов`язку громадянами вчасно встати на облік або оновити свої військово-облікові дані), а у ст. 210-1 КУпАП - за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Апелянт неодноразового наголошував, що повісток йому не вручено, від явки в ТЦК він не відмовлявся. Вказував, що якщо працівники ТЦК лише направляють для проходження ВЛК, то є очевидним, що факт відмови від проходження ВЛК могла б зафіксувати лише така комісія, а не відповідач. Відповідач міг би притягнути позивача тільки за факт відмови від отримання направлення для проходження комісії.

Апелянт зауважував, що він жодного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не вчиняв, тобто не вчинив адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Слід зауважити, що відомостей відносно того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали даної адміністративної справи не містять.

Підсумовуючи викладене в сукупності, колегія суддів позбавлена можливості констатувати, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки покликаючись на відмову позивачем від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, правове обґрунтування в постанові від 31.05.2024 стосується перебування військовозобов`язаних на військовому обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено факту скоєння позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та не спростовано доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У зв`язку з розбіжностями у постанові від 31.05.2024 в частині обставин адміністративного правопорушення та застосованого покарання, колегія суддів вважає за доцільне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень постанову від 31.05.2024 і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним та неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, внаслідок чого суд зробив неправильний висновок про відмову в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову судовий збір в сумі 605,60 грн, а тому на його користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, необхідно стягнути сплаченого судового збору 302, 80 грн.

При цьому, оскільки за подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в сумі 909,00 грн, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, необхідно стягнути сплаченого судового збору 454,50 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2024 в справі № 607/13530/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення порушення в особливий період) від 31.05.2024 №61/556 та направити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн. 30 коп., сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 10.09.24