Справа № 480/3732/24
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2024 року Cуми Справа № 480/3732/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
до - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору. Процесуальні дії суду. Заяви сторін.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатнім страховим стажем позивача. При прийнятті рішення відповідачем не було враховано деякі періоди роботи позивача. Позивач не погодився з мотивами такого рішення, а тому звернувся до суду з даним позовом.
10.05.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
17.06.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, в якому зазначено, що на заміну рішення від 13.11.2023 відповідачем 20.02.2024 було прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії.
Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином, правом подання відзиву не скористався. Тому суд, на підставі норми ч.6 ст.162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Встановлені судом фактичні обставини.
Позивач 16.11.1963 р.н., що підтверджується посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 (а.с.7).
У період з 14.05.1982 до 26.04.1984 позивач проходив військову службу, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 (а.с.39).
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 за № 12-28 позивач працював на території РФ: з 30.05.1988 до 24.08.1994, з 21.12.1994 до 22.09.1998, з 23.04.1999 до 29.10.1999; у ТОВ "Багатопрофільне науково-виробниче підприємство "ЧЕРОНА-Л" на території України з 06.11.1999 до 15.12.2001 (а.с.33-46).
Позивач 07.11.2023 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.40).
Отже, окрім спірних періодів роботи позивача не зарахував до його страхового стажу період проходження ним військової служби з 14.05.1982 до 26.04.1984. Обгрунтування щодо прийняття рішення 20.02.2024 на заміну попередньому відповідач не надав.
На переконання позивача, йому протиправно не зарахували до страхового стажу деякі періоди його роботи та військової служби, тому він звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
Нормою ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону про пенсійне страхування).
Суд звертає увагу, що посвідка на постійне проживання, яку має позивач - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні). Позивач, відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", має ті самі права і свободи, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до ст.20 Закону про пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат, що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормою ч.16 ст.106 цього Закону передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і РФ, які працюють за межами кордонів своїх країн встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визнається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність (припинила дію 04.07.2023).
Пунктом 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення закріплено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (припинила дію 19.06.2023).
Відповідно до п. 1.1 Інструкції, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.07.1974, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювати понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок ведення трудових книжок, в тому числі належне їх заповнення, а також сплата страхових внесків за працівників покладається саме на адміністрацію підприємств. Недотримання правил ведення трудової книжки (недоліки у її формленні) та не сплата страхових внесків може мати негативні наслідки саме для роботодавця, а не для працівника. Крім того, перекладення всіх наслідків розірвання угод з РФ на людину, яка позбавлена реальної можливості звернутись та отримати відповідні докази, є несправедливим.
Як встановлено судом, достовірність записів у трудовій книжці позивача за № 12-28 відповідачем не оспорюється. Про невідповідність вказаних записів відповідачем не стверджується.Відповідач не надав доказів підроблення позивачем записів у трудовій книжці, зокрема звернень до правоохоронних органів, відповідних рішень, тощо.
Тому суд зазначає, що періоди роботи позивача в РФ з 01.01.1992 до 24.08.1994, з 21.12.1994 до 22.09.1998, з 23.04.1999 до 29.10.1999 неправомірно не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, оскільки записами у трудовій книжці позивача підтверджуються такі періоди роботи. Період роботи позивача з 01.07.2000 до 15.12.2001 також неправомірно не зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки позивач не несе відповідальності за несплату страхових внесків роботодавцем.
Несплата страхових внесків може мати відповідальність саме для роботодавця, а контроль за таким здійснюють відповідні державні органи. Натомість записами у трудовій книжці позивача підтверджується вказаний період роботи.
Крім того, відповідно до п.''в'' ч.3 ст.56 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'', до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Абзацом 2 ч.1 ст.8 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Період проходження позивачем військової служби з 14.05.1982 до 26.04.1984 підтверджується записами у військовому квитку. Факт того, що у ньому зазначено прізвище позивача ОСОБА_2 з виправленням на Сухочов не можуть бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні цього періоду до страхового стажу. Суд звертає увагу, що дата народження, місце народження та фото позивача у військовому квитку співпадають з такими, що містить посвідка позивача на постійне проживання. Вказані факти відповідачем не оспорюються.
Отже, відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо намагання отримати підтверджуючих документів від колишніх роботодавців позивача, військової частини, де позивач проходив службу (Міноборони). Перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання відомостей, щодо правильності здійснення записів у військовому квитку, сплата страхових внесків, тощо на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці чи військовому квитку відомостей не можуть бути підставою для обмеження права людинина призначення отримання пенсії.
Крім того, відповідач розуміючи, що правовідносини з РФ фактично розірвані, взагалі не роз`яснив позивачу реального алгоритму усунення недоліків, що є несправедливим, оскільки основною метою діяльності відповідача повинно бути допомога в гарантуванні реалізації людині її соціальних прав. Саме така позиція буде відповідати принципу верховенства права.
Недотримання правил внесення записів до військового квитка та щодо сплати страхових внесків не залежали та не залежать від волевиявлення позивача, а отже не можуть впливати на його право на пенсійне забезпечення.
Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.11.2023 та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності, згідно з трудовою книжкою від 21.08.1980: з 01.01.1992 до 24.08.1994, з 21.12.1994 до 22.09.1998, з 23.04.1999 до 29.10.1999, з 01.07.2000 до 15.12.2001, починаючи з 17.11.2023.
Враховуючи те, що позивач досяг 60-ти річного пенсійного віку саме 17.11.2023, з урахуванням норми п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV, він має право на призначення пенсії з цієї дати.
Таким чином, відповідно до норми ч.2 ст.9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог, з урахуванням принципу верховенства права, для ефективного захисту прав людини. Суд задовольняє позовні вимоги, а саме шляхом визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 13.11.2023 та від 20.02.2024, які не відповідають критеріям правомірності, що встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України. Також, суд зобов`язує відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 14.05.1982 до 26.04.1984 та періоди роботи з 01.01.1992 до 24.08.1994, з 21.12.1994 до 22.09.1998, з 23.04.1999 до 29.10.1999, з 01.07.2000 до 15.12.2001. Крім того, суд зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 07.11.2023 і прийняти рішення.
Вимоги зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Відповідач, на виконання цього рішення суду, ще не зарахував позивачу до його стахового стажу вищезазначені періоди, а взагалі заперечував право на зарахування таких періодів. В той же час, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень. Отже, позовні вимоги задовольняються судом частково.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, проте даний спір виник внаслідок неправомірної поведінки відповідача, суд на підставі норми ч.8 ст.139 КАС України стягує з відповідача судовий збір у повному обсязі в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
5. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовити.
7. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено та підписано суддею 11.09.2024.

Суддя А.І. Сидорук