Справа № 420/9484/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9484/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Дзісь Андрія Романовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року, прийняте у складі суду судді Скупінської О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні в подвійному розмірі періоду роботи з 21.08.1989 по 21.08.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 21.08.1989 по 21.08.2023 у подвійному розмірі, з 02.02.2024.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Дзісь Андрій Романович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з аналізу Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, вбачається, що він не містить визначення закладу з надання психіатричної допомоги. Апелянт вказує, що Барабойський психоневрологічний будинок інтернат є юридичною особою, стаціонарним інтернатним закладом, предметом діяльності якого є соціальний захист, тимчасове або постійне проживання/перебування осіб зі стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів. Апелянт вважає, що враховуючи відсутність більш детального регулювання вказаного питання та відсутність виключного переліку психіатричних закладів охорони здоров`я, слід дійти висновку про поширення на Барабойський психоневрологічний будинок інтернат положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 21.03.2022 призначено пенсію за віком згідно п.2 ч.1 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV та п.б статті 13 Закону України №1788, з урахуванням стажу роботи 35 років 6 місяців 18 днів, у тому числі пільгового за Списком №2 13 років 6 місяців 18 днів.

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.10.2021 №488 вбачається, що позивач у періоди з 04.01.1997 по 22.07.2002 та з 21.08.2003 по 30.09.2012 вона працювала «молодшою медичною сестрою санітаркою-палатною» в Барабойському будинку інтернаті, який в подальшому був реорганізований в Барабойський психоневрологічний будинок-інтернат

Відповідно до довідки №487 від 27.10.2021 позивач з 01.10.2012 по дату видачі довідки працювала молодшою сестрою санітаркою-роздавальницею в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті.

З наявної у матеріалах пенсійної справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що у періоди:

- з 21.08.1989 по 22.11.1997 вона працювала санітаркою-прибиральницею в Барабойському будинку інтернаті;

- з 01.10.2012 по 01.01.2020 вона працювала молодшою медичною сестрою санітаркою-буфетницею в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті;

- з 02.01.2020 вона працювала молодшою медичною сестрою санітаркою-палатною в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті та що назву посади змінено на молодша медична сестра (санітарка-роздавальниця) з виконанням функцій кухонного робітника.

Також, такі обставини підтверджуються Формою ОК-5 індивідуальних відомостей застрахованої особи реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та не заперечуються самим відповідачем.

Крім того позивачем до суду надано довідки Барабойського психоневрологічного будинку-інтерната від 24.01.2024:

1) №73, згідно якої ОСОБА_1 працювала в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті на посаді санітарки з 21.08.1989 (наказ про прийняття № 128 від 21.08.1989) по 21.08.2023 (наказ про звільнення № 101 від 16.08.2023);

2) №72, згідно якої ОСОБА_1 працювала в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті з 21.08.1989 по 21.08.2023:

- 21.08.1989 прийнята на посаду санітарки Барабойського будинку інтернату (наказ про прийняття № 128 від 21.08.1989);

- 04.01.1997 переведена на посаду санітарки-палатної (виписка з наказу про переведення № 03 від 04.01.1997);

- 01.10.2012 переведена на посаду молодшої медичної сестри санітарки-буфетниці (виписка з наказу про переведення № 63 від 01.10.2012); посаду «молодша медична сестра санітарка-буфетниця» змінено на посаду «молодша медична сестра (санітарка-роздавальниця) з виконанням функцій кухонного робітника» (наказ №18 від 02.01.2020);

- 02.01.2020 переведена на посаду молодшої медичної сестри санітарки-палатної (наказ № 08 від 02.01.2020);

- 01.04.2023 переведена на посаду молодшої медичної сестри санітарки-прибиральниці про переведена (наказ про переведення № 31 від 10.04.2023);

- 21.08.2023 звільнена з посади молодшої медичної сестри - санітарки-прибиральниці.

02.02.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила зарахувати періоди роботи у Барабойському психоневрологічному інтернаті з 21.08.1989 по 21.08.2023 до її страхового стажу у подвійному розмірі.

У відповідь, 19.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області склало лист №5485-3774/К-02/8-1500/24, в якому повідомило, що для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 21.08.1989 по 21.08.2023 у Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті підстави відсутні, оскільки зазначений заклад відноситься до закладів соціального захисту, а не до закладів охорони здоров`я.

Не погодившись із такою відмовою суб`єкта владних повноважень у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поширення у контексті спірних правовідносин на Барабойський психоневрологічний будинок інтернат положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та про те, що ОСОБА_2 не має права на зарахування періоду роботи в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті до стажу роботи у подвійному розмірі.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як установлено колегією суддів, у період з 21.08.1989 по 21.08.2023 ОСОБА_1 працювала в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті.

На думку позивачки, такий період роботи має зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

У статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» наведено визначення таких понять:

- психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин;

- заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги;

- заклад соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, - юридична особа будь-якої форми власності, що надає соціальні послуги особам, які страждають на психічні розлади;

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 №892/7180, заклад з надання психіатричної допомоги відноситься до багатопрофільних лікарняних закладів (підпункт 1.1.1 пункт 1 цього Переліку).

Відповідно до пункту 22 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я, заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Пояснення доповнено новим пунктом 22 згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 190 від 01.02.2022.

Відповідно до п.1 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 957, психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (далі - підопічні).

Згідно із п.5 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 957, основними завданнями інтернату є:

1) забезпечення прав та інтересів підопічних, створення належних умов для проживання/перебування, соціально-побутового обслуговування, денної зайнятості (заняття творчістю, дозвілля, навчання, добровільна праця тощо) та надання медичної допомоги підопічним;

2) надання соціальних послуг підопічним (стаціонарний догляд, соціальна реабілітація, представництво інтересів).

Інтернат може надавати послуги з підтриманого проживання, паліативного/хоспісного та денного догляду, соціальної адаптації, кризового та екстреного втручання, консультування.

3) проведення комплексу реабілітаційних заходів відповідно до індивідуального плану реабілітації, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до основного виду діяльності Барабойського психоневрологічного будинку-інтернат належить (КВЕД) 87.30 «Надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів».

Отже, Барабойський психоневрологічний будинок-інтернат здійснює діяльність у сфері соціального захисту з надання послуг з догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів, а тому не є психіатричним закладом охорони здоров`я у розумінні статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не має права на зарахування періоду роботи в Барабойському психоневрологічному будинку-інтернат до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дзісь Андрія Романовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко