Справа № 600/3591/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 вересня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3591/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з липня 2022 року по червень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з липня 2022 року по червень 2023 року.

Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, він просить суд залишити позовну заяву в даній справі без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Вказане суд розцінює як клопотання про залишення позову без розгляду та зазначає таке.

В обґрунтування доводів про пропуск позивачем строків звернення до суду відповідач посилався на те, що спірним у даній справі є питання щодо нарахування та виплати в повному обсязі позивачу грошового забезпечення за період з липня 2022 року по 30 червня 2023 року, а тому враховуючи вимоги статті 233 Кодексу законів про працю України, позивач, дізнавшись про порушення своїх прав ще з червня 2023 року, мав звернутися до суду для їх захисту до вересня 2023 року. Натомість даний позов подано лише у липні 2024 року.

Так, строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки Кодексом адміністративного судочинства України, а й іншими законами.

При цьому положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

При цьому під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон №2352-ІХ), згідно з яким, частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції. Зокрема, відповідно до статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується із сумами грошового забезпечення, виплаченими йому у період з липня 2022 року по червень 2023 року, та вважає, що щомісячне грошове забезпечення за період з липня 2022 року по червень 2023 року виплачено з порушенням вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260.

Тобто, у вказаний вище період (липень 2022 року-червень 2023 року) та на момент звернення позивача до суду із цим позовом діяла редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка передбачала, що у справах про виплату всіх належних працівнику сум встановлено тримісячний строк звернення до суду.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки позивач про порушення свого права, на захист якого подано цей позов, повинен був дізнатися у червні 2023 року, то, враховуючи чинну станом червень 2023 року редакцію частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, він мав звернутись до суду з цим позовом по вересень 2023 року включно.

Однак з даним позовом позивач звернувся до суду лише 09 серпня 2024 року (згідно відбитку штемпеля на конверті та відомостей про трекінг поштового відправлення Укрпошти), тобто із значним пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що згідно змісту позову та наявних у справі матеріалів, позивач через свого представника звертався до відповідача з проханням надати інформацію про підстави невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Листом від 05 вересня 2023 року військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Отже, про підстави невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошового забезпечення останній дізнався у вересні 2023 року.

Відтак, навіть якщо у даних спірних відносинах строк звернення до суду обраховувати з вересня 2023 року (часу повідомлення позивача та його представника про виплату належних позивачу сум грошового забезпечення та про підстави не виплати позивачу грошового забезпечення з липня 2022 року по червень 2023 року), то строк звернення до суду з цим позовом тривав по грудень 2023 року.

Однак, подавши цей позов до суду лише 09 серпня 2024 року, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому наведені законодавчі приписи передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Крім цього, частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із частиною тринадцятою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, одним із обов`язків позивача при поданні позовної заяви, яку подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду, є надання заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску. Наслідком же невиконання такої вимоги, встановленої судом після відкриття провадження у справі, є прийняття судом ухвали про залишення позову без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення останньому ухвали.

Враховуючи, що після відкриття провадження у цій справі та прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, з метою надання можливості подати заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин пропуску, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

Тому, подане відповідачем клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 241, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду задовольнити частково.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

5. В задоволенні іншої частини клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк