Справа № 320/8756/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року справа №320/8756/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ДФС України про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі відповідач), в якому просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

В подальшому позивачем подано заяву про зміну (доповнення) позову, в якій позивач додатково просить зобов`язати вчинити певні дії.

Таким чином, предметом даної справи є вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі № 826/20138/14 про поновлення на посаді до Державної фіскальної служби України та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу весь час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі № 826/20138/14 про поновлення на посаді з 14.06.2019 року до 08.09.2020 року до вислуги років, строків трудового та страхового стажу.

Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши обставини справи, судом було встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 року у справі № 826/20138/14 позивача поновлено на службі в органах податкової міліції на посаді Першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України з 09 квітня 2015 року; зобов`язано Державну фіскальну службу України вжити заходів щодо розгляду рапорту позивача від 03 листопада 2014 року у встановлений законом спосіб та надати відповідь на нього; зобов`язано Голову Державної фіскальної служби України розглянути у встановленому законом порядку рапорт позивача від 03 листопада 2014 року про переведення до Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України на посаду Начальника Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України або на іншу рівнозначну посаду; стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.04.2015 року по 14.06.2019.

В частині поновлення позивача на посаді рішення допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2019 року у справі 826/20138/14 визначено розмір заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 року резолютивна частина рішення суду першої інстанції від 14.06.2019 року залишена без змін.

Виконавчий лист на примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 року у справі № 826/20138/14 видано 06.07.2020 року.

Однак, рішення Окружного адміністративного суду від 14.06.2019 року у справі № 826/20138/14 в частині поновлення позивача на посаді, яке підлягало негайному виконанню, було виконане відповідачем 08.09.2020 року, а саме: наказом відповідача від 08.09.2020 №1268-о було скасовано наказ Державної податкової служби України від 09.04.2015 №28-о «Про звільнення ОСОБА_1 », скасовано наказ Державної фіскальної служби від 25.06.2015 №1886-о «Про виконання рішення суду», а також поновлено генерал-майора податкової міліції ОСОБА_1 на посаді (М-054597) на службі у податковій міліції та посаді першого заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової служби України з 09.04.2015 року.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам в контексті позовних вимог суд виходить із того, що за змістом статті 1291 Конституції України, частини 2, 3 статті 14, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 8 статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на вказані вище норми матеріального та процесуального права суд приходить до висновку про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 року у справі № 826/20138/14, в частині поновлення позивача на посаді, підлягало негайному виконанню, тобто 14.06.2019 року.

Всупереч вказаному, рішення суду, в частині поновлення позивача на посаді, було виконано пізніше, а саме 08.09.2020 року.

Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок).

Згідно з абзацами третім, четвертим, сьомим і восьмим пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до довідки відповідача від 04.07.2019 року №244 сума середнього грошового забезпечення позивача складає 9 675,30 грн., у тому числі: оклад 3258,00 грн.; надбавка за звання 150,00 грн.; надбавка за вислугу (30%) 1022,40 грн.; надбавка за високі досягнення (100%) 4430,40 грн.; надбавка за науковий ступінь (5%) 162,90 грн.; надбавка за почесне звання (5%) 162,90 грн.; надбавка за секретність 488,70 грн.

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 460,73 грн.

У заявленому позивачем періоді з 14.06.2019 року по 08.09.2020 року налічується 309 робочих днів.

Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі № 826/20138/14 про поновлення на посаді з 14.06.2019 року до 08.09.2020 року у розмірі 142 365,57 грн. (309 днів Х 460,73 грн.) з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків, зборів та внесків.

Надаючи оцінку позовним вимогам про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу весь час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі № 826/20138/14 про поновлення на посаді з 14.06.2019 року до 08.09.2020 року до вислуги років, строків трудового та страхового стажу, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу зараховуються лише періоди, за які були сплачені страхові внески. При цьому до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж.

Відповідно до абзацу 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, кожна застрахована особа має право на отримання коштів та надання послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (в т.ч. на пенсійне забезпечення в майбутньому).

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. N 58, передбачено, що в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним.

Отже, стаж роботи працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Зокрема, згідно із частиною першою статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо. Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

До страхувальників, які несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески органами Пенсійного фонду застосовуються фінансові санкції, а вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (стаття 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної сплати, означатиме порушення рівності їх прав на призначення (перерахунок) пенсії при інших рівних умовах.

Таким чином суд приходить до висновку, що у випадку позивача, незарахування строку вимушеного прогулу у період з 14.06.2019 до 08.09.2020 до страхового та трудового стажу, а також вислуги років призводить до порушення принципу рівності особи перед законом, оскільки позивач, фактично, позбавляється гарантованого Конституцією України права на одержання в майбутньому трудової пенсії та пенсії за вислугу років.

Підсумовуючи вказане вище, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач підтверджені належними та достатніми доказами, а вимоги позовної заяви гуртуються на нормах матеріального права, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Крім того суд бере до уваги, що відповідно до статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Позов у даній справі пред`явлено до Державної фіскальної служби України.

Судом встановлено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 р. № 395 утворено комісію з реорганізації Державної фіскальної служби.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На дату ухвалення рішення Державна фіскальна служба України не припинена в розумінні наведених норм права.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині перерахунку та виплати заробітної плати.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем державної служби, не пов`язаний з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що позов заявлений до належного відповідача Державної фіскальної служби України.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

На підставі вказаного вище, статтями 242-246, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська пл. 8, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська пл. 8, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі №826/20138/14 про поновлення на посаді з 14.06.2019р. до 08.09.2020р. у розмірі 142 365,57 грн. (сто сорок дві тисячі триста шістдесят п`ять гривень, п`ятдесят сім копійок), з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків, зборів та внесків.

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська пл. 8, ) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) весь час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду у справі № 826/20138/14 про поновлення на посаді з 14.06.2019р. до 08.09.2020р. до вислуги років, строків трудового та страхового стажу.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.