Справа № 420/9945/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9945/24

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

28 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 223 194 гривні 28 копійок;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 223 194 гривні 28 копійок.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28.12.2022 року відповідачем виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2016 року в сумі 4413,50 грн. 31.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №420/839/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 834,75 грн. 17.11.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №420/839/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 82406,04 грн. 28.02.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №420/839/23 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року у справі №420/839/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.06.2020 року у загальній сумі 97446,76 грн. Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 01.06.2020 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 28.02.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 02.06.2020 року по 27.02.2024 року на 1366 днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на переконання позивача, складає 209 094,12 грн + 101 757,52 грн = 310 851,64 грн. В свою чергу, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року у справі №420/35546/23 зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2020 року по 01.12.2020 року у розмірі 87 657,36 грн. У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 310 851,64 грн - 87657,36 грн = 223 194,28 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що враховуючи, істотність перерахунку індексації грошового забезпечення (97 446,76 грн ) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку (524 638,73грн), яка складає 18% ((97 446,76 грн. : 524 638,73 грн.) х 100), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача становить: 545,93 грн (середня заробітна плата за один день) х 18% х 182 календарні дні (шість місяців) = 17 884,66 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначив, що з цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся вже без врахування частки середнього заробітку, визначеного судом у справі № 420/35546/23, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення та помилково у зв`язку із наявністю рішення по справі № 420/35546/23 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні цього позову.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.06.2020 року № 105 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 34).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року по справі № 420/9829/22, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року включно.

28 грудня 2022 року, на виконання рішення суду по справі № 420/9829/22, ОСОБА_1 виплачено грошові кошти (індексацію) у розмірі 4 413,50 грн (а.с. 20).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року по справі № 420/839/23, яке набрало законної сили, серед іншого, зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.06.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

31 серпня 2023 року, на виконання рішення суду по справі № 420/839/23, ОСОБА_1 виплачено грошові кошти (індексацію) у розмірі 834,75 грн (а.с. 22).

17 листопада 2023 року на виконання рішення суду по справі № 420/839/23 ОСОБА_1 виплачено грошові кошти у розмірі 82 406,04 грн (а.с. 23).

28 лютого 2024 року на виконання рішення суду по справі № 420/839/23 ОСОБА_1 виплачено грошові кошти у розмірі 97 446,76 грн (а.с. 24).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року по справі № 420/35546/23, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2020 року по 01.12.2020 року у розмірі 87 657,36 грн (вісімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 36 копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року по справі № 420/35546/23 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року викладено у наступній редакції: Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2020 року по 18.07.2022 року (підлягає застосуванню редакція ст. 117 КЗпП України до набрання чинності Законом № 2352-ІХ), з 19.07.2022 року по 16.11.2023 року (підлягає застосуванню редакція ст. 117 КЗпП України після набрання чинності Законом № 2352-ІХ, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями) у розмірі 87 657,36 грн (вісімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 36 копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року залишено без змін.

Вважаючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 310 851,64 грн, а до виплати присуджено лише 87 657,36 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року по справі № 420/35546/23, яка набрала законної сили, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 87657,36 грн. (вісімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 36 копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань, як за період у редакції ст. 117 КЗпП України до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, так і за період відповідно до ст. 117 КЗпП України після набрання чинності Законом № 2352-ІХ, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Зміна дати остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , в даному випадку не свідчить про наявність підстав для повторного зобов`язання відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, за період який обмежується шістьма місяцями.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» тощо.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 1.380.2019.005781.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (в чинній редакції) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судова колегія звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування, яке передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Враховуючи, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу 02.06.2020 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, є підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок що позивач мав право на отримання такого відшкодування за затримку виплати повного розрахунку при звільненні, однак із врахуванням чинної редакції ст.117 КЗпП України, а саме не більше як за шість місяців.

Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судова колегія враховує, що відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Враховуючи правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 25.07.2024 у справі № 420/36/23, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на дві частини: з 02.06.2020 до 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 12.06.2023 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 Кодексу законів про працю України).

Щодо періоду по 18.07.2022 року, то під час розгляду справи № 420/35546/23 дійсно, як зазначає апелянт, вираховувалась частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат і така сума була розрахована без виплачених 28.02.2024 року коштів.

В свою чергу, вирішуючи справу № 420/35546/23 по суті, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості. Під час розгляду справи, суди першої та апеляційної інстанції, застосовуючи критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведені ВП ВС в постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та враховуючи, що позивачем рішення суду першої інстанції щодо проведеного судом розрахунку не оскаржено, дійшли висновку, що розмір середнього заробітку у сумі 87 657,36 грн, є співмірним, справедливим та таким, що відповідатиме обставинам цієї справи.

Судова колегія вважає за необхідне наголосити, що в не залежності від того, коли з позивачем відбувся остаточний розрахунок при звільненні (31.08.2023, 17.11.2023, 28.02.2024) після 19 липня 2022 року, тобто під час дії нової редакції ст.117 КЗпП України, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може бути більшою, аніж за 06 місяців.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та мотивувальної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року по справі № 420/35546/23 під час розгляду справи враховувався і період після 19.07.2022 року, а тому суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За приписами ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Фактично, в межах розгляду цієї справи, ОСОБА_1 намагається повторно вирішити позовні вимоги, заявлені ним у справі № 420/35546/23 та висказує свою незгоду з результатами розгляду справи № 420/35546/23, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна дати остаточного розрахунку ОСОБА_1 , в даному випадку, не свідчить про наявність підстав для повторного зобов`язання відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток, за період який обмежується шістьма місяцями.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 квітня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко