Справа № 160/14326/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення із урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. нарахувати ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком № 1 та зарахувати до її стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 01.02.2005 р. по 06.11.2012 р. в Публічному акціонерному товаристві Дніпровський металургійний комбінат, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за невраховуванні періоди роботи (01.02.2005 р. по 06.11.2012 р.) за Списком 1, починаючи з 10.11.2023 р., з дня подачі заяви про нарахування пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2023 року позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечен ня" з 10 жовтня 2023 року.
Рішенням № 76 від 15.11.2023 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії через відсутність необхідного пенсійного віку відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутність необхідного пільгового стажу необхідної тривалості.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача і зазначає, що при призначенні їй пенсії мають застосовуватись норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву.

Відповідач-2 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Зазначив, що позивач 29.05.1976 р.н. - 10.11.2023 року звернулась за місцем знаходження територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та додатково наданими документами.

Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву Позивача та надані нею документи розподіллено на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду даного звернення було винесено рішення від 15.11.2023 року №76 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, та відсутністю необхідного пільгового стажу.

За доданими документами до пільгового стажу позивача не враховано період роботи з 20.05.1997 по 27.08.2013р. на посаді (оператором поста управління згідно архівної довідки №С-21 /2-08/05 від 19.09.2023 року на ПАТ "Дніпровському металургійному комбінаті", оскільки зазначений період роботи зараховуються у трудовий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, в порядку затвердженому постановою Правління Пенсійного Фонду України від 10.11.2006 р., №18-1. Крім того згідно рішення суду №904/2104/19 від 24.01.2023 року зазначене підприємство знаходиться в стадії ліквідації.

Відповідач також вказав, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. як на підставу виникнення у неї права на призначення пільгової пенсії у від 46 років є необґрунтованим, оскільки у наведеному рішенні визнано статтю 13 Закону України "Про пенсійні забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №. 213-УІІІ неконституційною, а отже - є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.

Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону України Про пенсійне забезпечення і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин.

Дане рішення впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017.

Тобто, досягти віку, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення, для призначення пільгової пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України, особі необхідно було до 11.10.2017.

Таким чином, відповідач-2 вважає, що Головним управлінням прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Копію ухвали про відкриття провадження від 10.06.2024 р. разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано представником відповідача-1 26.06.2024 р., що підтверджується його розпискою, проте відповідач-1 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно положень ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-УІІ.

Рішенням відділу призначення управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 15.11.2023 р. № 76 «Про відмову у призначенні пенсії» позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не досягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу необхідної тривалості.

У даному рішенні, зокрема, зазначено наступне.

"Дата народження 29.05.1976р.

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 10.11.2023р.

Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' (Список №2), становить 55 років.

Вік заявниці 47р. 05м. 1 Ід.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2), становить 25 років.

Страховий стаж особи становить 26 р. 04 м. 12 д.

Необхідний пільговий стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 10 років.

Пільговий стаж в особи відсутній.

За доданим документами до пільгового стажу не враховано:

- період роботи заявниці з 20.05.19997 по 27.08.2013р. на посаді (оператором поста управлінні згідно архівної довідки №С-21/2-08/05 від 19.09.2023 року на ПАТ "Дніпровському металургійному комбінаті", оскільки зазначений період роботи зараховуються у трудовий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, в порядку, затвердженому постановою Правління Пенсійного Фонду України від 10.11.2006р., №18-1. Крім того згідно рішення суду №904/2104/19 від 24.01.2023 року зазначене підприємство знаходиться в стадії ліквідації. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкетом" (далі Закон) визначено, що після завершення всіх розрахунків із кредиторам ліквідатор подає до господарського суду звіт і ліквідаційний баланс. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилось майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи банкрута. Копію цієї ухвали надсилають органу, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи банкрута та органи державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців. Ліквідатор виконує свої повноваження до внесення в Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб - підприємців запису про припинення діяльності юридичної особи - банкрут.

Отже, оскільки підприємство ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" знаходиться в стадії ліквідації, уточнюючу довідку для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України " Про пенсійне забезпечення " видає ліквідатор на підставі копій відповідних документів, наданих архівами, яким передано на зберігання первинні документи підприємства, що перебуває у стадії, ліквідації.

Заявницею до заяви про призначення пенсії не надано уточнюючої пільгової довідки відповідно до додатку 5 визначеному в п.20 Постанови КМУ №637.

Працює.

Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з не досягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявницею документів.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує".

Тобто, причинами відмови у зарахуванні вище зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача, на думку відповідача, є не досягненням віку, з якого можливо призначення пенсії на пільгових умовах та відсутність необхідного пільгового стажу необхідної тривалості.

Позивач вважає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Стосовно зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 01.02.2005 р. по 06.11.2012 р. в Публічному акціонерному товаристві Дніпровський металургійний комбінат.

Судом встановлено, що з 20.05.1997 року по 02.08.2021 року ОСОБА_1 працювала в Публічному акціонерному товаристві Дніпровський металургійний комбінат.

В період роботи на даному підприємстві позивач на умовах повного робочого дня виконувала роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці в наступні періоди:

- з 10.05.1998р. по 30.01.2005р. виконувала роботу за професією оператор поста управління в сортопрокатному цеху, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 3 код КП-15880 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- з 01.02.2005 р. по 06.11.2012 р. виконувала роботу за професією оператор поста управління, зайняті на гарячих роботах у сортопрокатному цеху, що передбачено Списком № 1 розділ III підрозділ: 3.3а виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- з 07.11.2012 р. по 27.08.2013 р. виконувала роботу за професією оператор поста управління у сортопрокатному цеху, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ: 3 код КП-15880 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Загальний стаж роботи за професіями станом на 31.10.2023р. становить 26 років 04 місяці 12 днів, що не заперечується відповідачем-2.

За професією оператор поста управління, зайнятий на гарячих ділянках роботи, передбачений Списком № 1, згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 07 років 00 місяців 13 днів, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_2 , довідкою форми ОК-5, копією постанови Про атестацію робочих місць за умовами праці з додатком № 1 (вибірково) № 992 від 29.12.2006 р., листами Головного державного експерта області з умов праці № 14/1-261 від 27.12.2000 р. та № 003/07-1-406 від 29.11.2011 р., архівною довідкою № С-21/2-08/05 від 19.09.2023 р. виданої архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, що подавались мною до управління ПФУ для призначення мені пенсії та дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Незмінність особливо важких та особливо шкідливих умов праці за професією оператор поста управління, зайнятий на гарячих роботах з повним робочим днем, згідно Списку № 1 підтверджено кожною черговою атестацією робочих місць за умовами праці, що проводились у періоди роботи позивача за даною професією на ПАТ Дніпровський меткомбінат (постанова Про атестацію робочих місць за умовами праці з додатком № 1 (вибірково) № 992 від 29.12.2006 р., листи Головного державного експерта області з умов праці ,№ 14/1-261 від 27.12.2000р. та№ 003/07-1-406 від 29.11.2011 р.).

На дату подання заяви 10.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, позивачу виповнилося 47 років 05 місяців і її загальний трудовий стаж становив 26 років 04 місяці 12 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 становив 07 років 00 місяців 13 днів.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІУ (далі - Закон №1058-ІУ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особисто важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особисто важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зазначено що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) у розділі Відомості по спеціальному стажу містяться відомості, що позивач має спеціальний стаж на підприємствах з кодом ЄДРПОУ, що відповідно до відомостей про страхувальника відповідає ПАТ Дніпровський меткомбінат з кодом підстави обліку спецстажу - ЗП3013А1, що визначає: Працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою КМУ від 16.01.2003 року №36 і за результатами атестації робочих місць з посиланням на відповідні накази про атестацію робочого місця, кількість днів в особливих умовах праці, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1).

Код для обліку спецстажу зазначається відповідно до Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту, щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року.

Зазначені дані в індивідуальних відомостях застрахованої особи, вказують на те, що ОСОБА_1 у спірний період працювала повний робочий день в шкідливих і важких умовах, та наявність у неї права на пільгову пенсію за спірні періоди за Списком №1, з посиланням на код спецстажу (Список №1), накази про атестацію, кількість днів в особливих умовах праці, дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Аналогічне застосування законодавства та включення до пільгового стажу спірного періоду визначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №227/4273/16-а.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи, що у трудовій книжці позивача та її персональних відомостях, як застрахованої особи містяться відповідні записи про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, відповідач протиправно не зарахував періоди роботи в ПАТ Дніпровський меткомбінат до пільгового стажу.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу її роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 01.02.2005 р. по 06.11.2012 р. в Публічному акціонерному товаристві Дніпровський металургійний комбінат, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не досягненням позивачем необхідного пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII від 05.11.1991, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 01.04.1974 року по 30.09.1974 року набували право на пенсію по досягненню 49 років 6 місяців.

Закон №213-VIII від 02.03.2015 р. набув чинності з 01.04.2015 р.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003 (станом на 01.04.2015) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-IV (в редакції, чинній з 02.03.2015) правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV від 09.07.2003 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VIII від 03.10.2017 у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003 р., де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 р. наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 р.

Таким чином, з 01.10.2017 р. правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 р. та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р. для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам".

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 року, у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р., у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 р., та 49 років 6 місяців за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень встановлені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на суб`єкта владних повноважень частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З наведеного слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача Закону.

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача за призначенням пенсії (10.11.2023 року) позивач досягла 47 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11 -1207апп 19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи вище викладене, застосуванню підлягає, в даному випадку, редакція п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015№ 213-УШ, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами пращ, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Вище зазначена правова позиція викладена за типовою справою в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року № 360/3611/20 (провадження № 11 -209заі21).

Великою Палатою Верховного Суду у справі № 360/3611/20 зазначено, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Отже, станом на день звернення із заявою від 10.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1 -р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15), позивач досягла віку 45 років та мала право на призначення пенсії відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав і свобод позивача, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, викладена в рішенні відповідача-2 № 76 від 15.11.2023 р., у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та є протиправною.

Щодо вимог позивача прозобов`язання відповідача призначити нарахувати та виплатити пенсію, суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 (за місцем обліку позивача) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за списком №1 із урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 76 від 15.11.2023 р., яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії за Списком №1 ОСОБА_1 з 10 листопада 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.02.2005 року по 06.11.2012 року до пільгового стажу за Списком №1 та повторно розглянути заяву від 10.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за списком №1 із урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять), 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна