Справа № 420/12613/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12613/24

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, третя особа: Державна судова адміністрація України, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за № 04-05/13 від 31.01.2024 року;

визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року;

зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в сумі підтвердження якої буде надано додатково;

встановити строк для подання Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області до суду звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року заяву Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про закриття провадження у справі за позовною заявою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, за участю третьої особи Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, за участю третьої особи Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - закрито.

Клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині клопотання, - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить:

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року у справі № 420/12613/24 про закриття провадження у адміністративній справі скасувати в частині закриття провадження у справі з розгляду вимог позивача про визнання протиправними наказу за № 04-05/13 від 31.01.2024 та дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо невиплати своєчасно ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року і направити справу для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року у справі № 420/12613/24 посилання суду на встановлення факту, що наказ № 01-68/02 від 01.01.2024 року «ТУ ДСАУ в Херсонській області повернуло Білозерському районному суду Херсонсько області на доопрацювання, як такий, що не відповідає вимогам законодавства та містить протиріччя».

Змінити ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року у справі № 420/12613/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу та стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що заява ТУ ДСА України в Херсонській області про закриття провадження у справі не відповідає вимогам ст. 167 КАС України, оскільки взагалі не містить обґрунтувань заявлених вимог. До заяви ТУ ДСА України в Херсонській області від 14.05.2024 року не додано належного підтвердження повноважень на час звернення до суду з такою заявою представника ТУ ДСА, яким підписано та подано цю заяву через «Електронний суд», оскільки додана до заяви довіреність видана 31.05.2023 року начальником ТУ ДСА втратила чинність при його звільненні 06.04.2024 року. У зв`язку з чим, заява ТУ ДСА України в Херсонській області про закриття провадження у справі взагалі не підлягала розгляду судом. При цьому, звертає увагу суду, що такими протиправними діями відповідача щодо залишення без джерел для існування позивача, яка має на утриманні малолітню дитину, їй безумовно спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. У зв`язку з чим, повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання протиправними наказу і дій ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати своєчасно позивачу заробітної плати за березень 2024 року у встановлені законом строки. Зазначає, що зазначення судом першої інстанції про те, що наказ № 01-68/02 від 01.01.2024 року «ТУ ДСАУ в Херсонській області повернуло Білозерському районному суду Херсонської області на доопрацювання, як такий, що не відповідає вимогам законодавства та містить протиріччя». Вказана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, на чому наполягала сторона позивача, оскільки вказаний наказ відповідає вимогам діючого законодавства і фізично не повертався ТУ ДСА України в Херсонській області до Білозерського районного суду Херсонської області, що також підтверджується листом ТУ ДСА від 23.05.2024 року про наявність у володінні ТУ ДСА наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області № 01-68/02 від 01.01.2024 року, як первинного бухгалтерського документа на підставі якого й проведена виплата позивачу заробітної плати в травні 2024 року за січень-квітень 2024 року. Вважає, що фактично суд мотивував свій висновок про зменшення витрат на правову допомогу лише практикою Європейського суду та загальними висновками Верховного Суду щодо розподілу судових витрат та права суду їх зменшувати. Позивач не заперечує можливість зменшення судом витрат на правничу допомогу, але з належним обґрунтуванням та виключно в межах закону.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень та відповідач відновив права позивача, за захистом яких той звернувся до суду. При цьому, позивач поніс витрат на правничу допомогу, які підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси.

Тобто, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 238 КАС України регламентовано підстави закриття судом провадження у справі, зокрема:

якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (пункт 2);

щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8).

З аналізу наведеного слідує висновок, що суд може закрити провадження у справі з двох різних підстав, а саме: якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (пункт 2 частини першої статті 238 КАС України), або якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частини першої статті 238 КАС України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 800/369/17, а також у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 520/7987/19, від 30.11.2023 року у справі № 522/9974/22

Як вбачається з матеріалів справи, змістом спірних правовідносин є ненарахування позивачу заробітної плати за березень 2024 року та визнання протиправним та скасування наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за № 04-05/13 від 31.01.2024 року.

Наказом ТУ ДСАУ в Херсонській області № 04-05/13 від 31 січня 2024 року Про тимчасове призупинення нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 тимчасово було призупинено нарахування і виплату заробітної плати секретарю Білозерського районного суду ОСОБА_3 з 01 січня 2024 року та вказаний наказ є спірним у даній справі.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході розгляду справи ТУ ДСА України в Херсонській області видало наказ № 04-05/52 від 29.04.2024 року Про скасування наказу № 04-05/13 від 31.01.2024, відповідно до якого наказ № 04-05/13 від 31.01.2024 Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скасовано та відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області наказано провести розрахунок та виплату в травні 2024 року заробітної плати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за січень 2024 року і наступні місяці відповідно до табелю обліку робочого часу Білозерського районного суду Херсонської області.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області спрямувало відомість за січень квітень 2024 року, відповідно до якої позивачці за цей період виплачено 23586,50 грн., що не апелянтом не заперечується та підтверджено матеріалами справи.

Тобто, такими діями суб`єкта владних повноважень оскаржувані порушення у цій справі були виправлені самостійно, як наслідок станом на час розгляду цієї справи спірний наказ № 04-05/13 від 31 січня 2024 року перестав існувати, виплати проведено, у зв`язку з чим відсутній предмет спору.

При цьому доводи апелянта щодо відсутності обґрунтування заяви відповідачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом встановлено на підставі наданих до заяви доказів, самостійне усунення порушень, які стали підставою звернення до суду, що є підставою для застосування п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України .

З огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи немає підстав вважати, що після виправлення оскаржуваних порушень безпосередньо суб`єктом владних повноважень повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання оскаржуваного наказу та дій протиправними.

За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України підстав для закриття провадження.

При цьому, посилання апелянта, що відповідач не визнає заявлені позивачем вимоги та вважає свої дії по невиплаті позивачу заробітної плати, яке мало місце на протязі 4 місяців, правомірними, не є підставою для відмови у задоволенні цієї заяви, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виправлено порушення прав позивача на отримання заробітної плати за січень та лютий 2024 року та самостійно скасовано оскаржуваний наказ.

Посилання апелянта на відсутність повноважень представника ТУ ДСАУ в Херсонській області на подачу такої заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таку заяву подано через систему Електронний суд за електронним підписом представника на підставі довіреності виданої начальником ТУ ДСА України в Херсонській області М. Міняйла, який в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань значиться керівником ТУ ДСА України в Херсонській області, про що правомірно вказано судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання протиправними наказу і дій ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиплати своєчасно позивачу заробітної плати за березень 2024 року у встановлені законом строки, оскільки їй спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, то колегія суддів зазначає, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачкою не заявлялися, при цьому, суд першої інстанції також правомірно вказав, що позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, в межах цього спору також не заявлявся.

Тобто колегія суддів зазначає, що доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та є ідентичними заявленим у суді першої інстанції.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу заявлених у суді першої інстанції, то суд вказав, що з урахуванням принципу співмірності та розумності, фактичні витрати, які належать стягненню за рахунок відповідача складають 3000,00 грн.

Апелянт не заперечує можливість зменшення судом витрат на правничу допомогу, але вказує, що судом не надано належного обґрунтування.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьою статті 132 КАС України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Як передбачено положеннями ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на викладене, при визначенні суми компенсації витрат, що понесені на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_4 (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 3/24/4 від 05.03.2024 року

05.03.2024 року між адвокатом та позивачкою укладено Додаткову угоду, п. п.2 якої визначено, що вартість винагороди (гонорару) адвоката за надання клієнту правничої допомоги за одну годину роботи адвоката становить 1000 грн.

Згідно акту № 3 наданих послуг від 27.05.2024 року за договором № 3/24/4 від 05.03.2024 року встановлено, що адвокатом надано послуги:

Складання адвокатського запиту від 31.03.2024, ознайомлення з відповіддю витрачений час 30 хвилин, вартість 500 грн.

Складання адвокатського запиту від 01.04.2024, ознайомлення з відповіддю витрачений час 30 хвилин, вартість 500 грн.

Складання адвокатського запиту від 15.04.2024, ознайомлення з відповіддю витрачений час 30 хвилин, вартість 500 грн.

Дослідження нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини. Складання та подання до суду позовної заяви, витрачений час 3 години, вартість 3000 грн.

Складання та подання до суду відповіді на відзив витрачений час 1 година 3, вартість 1000 грн.

Складання та подання до суду клопотання про приєднання доказів витрачений час 30 хвилин, вартість 500 грн.

Складання та подання до суду клопотання про долучення документів та стягнення судових витрат, витрачений час 30 хвилин, вартість 500 грн.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Ознайомившись зі змістом перелічених вище документів, судова колегія зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з виконаними роботами.

Колегія суддів зазначає, що такі послуги як здійснення адвокатських запитів, дослідження нормативних актів (здійснення їх правового аналізу) є передумовою складення позову, подання якого без дослідження документів по справі, здійснення їх правового аналізу є неможливим, відтак, на думку колегії суддів, зазначені послуги входять до процесу складення позову, які є взаємозалежними та не виключають одна одну.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зміст витраченого часу адвокатом для визначення гонорару і даний час є необґрунтований та вбачається повторність послуг. Зокрема, необґрунтовані 1, 5 годи часу на отримання доказів, а саме написання адвокатських запитів.

Колегія суддів приходить до висновку, що адвокатом було перебільшено необхідний час для підготовки даної справи.

Так, досліджуючи надані докази понесення судових витрат та вирішуючи питання щодо їх розміру, які за встановленими судом першої інстанції обставинами фактично понесені позивачем, а факт сплати підтвердженим, апеляційний суд насамперед виходить з принципу справедливості та критерію співмірності зі складністю справи, кількістю фактично наданих адвокатом послуг, та доходить висновку, що заявлена до відшкодування сума є надмірною, належним чином необґрунтованою та завищеною.

Колегія не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному конкретному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність даної справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах справи цієї документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі (6500,00 грн.) з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також враховано, що вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час написання позову, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду.

Приймаючи рішення в цій частині судом першої інстанції вірно враховано обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Отже, доводи апелянта в цій частині висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 10 вересня 2024 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова