Справа № 360/787/24
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/787/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2024 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 21.06.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 21.06.2024 у сумі 400 879 гривень 74 копійки.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 03.02.2009 по 03.02.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2019 року №36-ОС позивача з 03.02.2019 було звільнено з військової служби. Проте позивачу при виключенні зі списків особового складу не було виплачено у повному обсязі грошове забезпечення. У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити всю наявну заборгованість.

16 січня 2021 року відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 23879,47 грн., що підтверджується повідомленнями про надходження коштів.

12 лютого 2021 року відповідачем виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 25725,49 грн., що підтверджується повідомленнями про надходження коштів.

Не погоджуючись із виплаченою сумою індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду для вирішення спору.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №360/532/21 зобов`язано відповідача провести перерахунок і доплату індексації грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.12.2015 по 03.02.2019 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 03.02.2019 - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

26 серпня 2021 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року у справі №360/532/21 військовою частиною НОМЕР_1 проведено перерахунок та доплату на користь позивача індексації грошового забезпечення у сумі 58045,11 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду щодо виплати середнього заробітку за період з 04.02.2019 по 25.08.2021 включно.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі №320/11303/21 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107652,84 грн.

Разом з цим залишилась невиплаченою індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.02.2019.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 року у справі №360/666/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4119,58 грн на місяць у загальній сумі 45756,74 грн за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

22 червня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 у справі №360/666/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 у загальній сумі 45070,41 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Таким чином повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

30 липня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що позивач проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби України та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 лютого 2019 року №36-ОС, звільненого з військової служби в запас наказом начальника загону від 03 січня 2019 року №2-ос за пп. "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, остаточною датою проходження служби є 03.02.2019.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі №360/532/21 зобов`язано відповідача провести перерахунок і доплату індексації грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.12.2015 по 03.02.2019 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 03.02.2019 - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

На виконання вказаного рішення позивачу було здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.02.2019 із застосуванням базового місяця 2008 та за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 з урахуванням абзацу 4 пункту 5постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Відповідно до довідки №291-М від 15.07.2023 позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період за період з 01.12.2015 по 03.02.2019 із застосуванням базового місяця 2008 та за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 з урахуванням абзацу 4 пункту 5постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у розмірі 96793,78 грн. (24243,12 грн. самостійно, 72468,06 грн. на виконання рішення суду).

Не погоджуюсь з сумою нарахованої індексації різниці, представник позивача звернувся до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.09.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №360/666/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4119,58 грн на місяць у загальній сумі 45756,74 грн за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

На виконання вказаного рішення суду, згідно платіжного доручення №4737 від 20.06.2024, довідки розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу 22.06.2024 виплачена індексація різниця у розмірі 45070,41 грн. (з утриманням військового збору у розмірі 686,35 грн.).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 320/11303/21 апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 залишена без задоволення. Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року змінено у мотивувальній частині та викладено абзац другий його резолютивної частини наступним чином: "Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107 652,84 грн. (сто сім тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 84 копійки)."

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року залишено без змін.

Обставини встановлені у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2021та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 320/11303/21 в силу вимог частини 4 статті 78 КАС України не потребують доведення.

Сукупна кількість календарних днів за період з 04.02.2019 по 21.06.2024, в межах 6 місячного обмеження становить 183 календарних дня. Відповідно до довідки про середньоденний заробіток, середньоденний заробіток позивача за останні два місяці становить 343,04 грн.

Таким чином середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені становить 343,04 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) * 183 календарних днів (час затримки розрахунку з 04.02.2019 по 21.06.2024 в межах 6 місячного терміну) = 62776,32 грн.

В свою чергу несвоєчасно виплачена сума індексації за наслідком розгляду справи 360/666/23 складає 45070,41 грн., згідно платіжної інструкції №4734 від 20.06.2024.

На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 02.08.2024 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідив матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), є учасником бойових дій та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 03 лютого 2009 року по 03 лютого 2019 року, що підтверджується посвідченням від 30.04.2015, витягом з наказу №36-ОС.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 у справі №360/666/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію-різницю грошового забезпечення 4119,58 грн на місяць у загальній сумі 45756,74 грн за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

22.06.2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 року у справі №360/666/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.02.2019 у загальній сумі 45070,41 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Разом з тим, не погоджуючись з діями відповідача щодо не проведення остаточного та повного розрахунку при виключені зі списків особового складу, позивач звернувся до суду з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 25.08.2021 включно та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 25.08.2021 включно (справа № 320/11303/21).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 320/11303/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58045,11 грн. (п`ятдесят вісім тисяч сорок п`ять гривень 11 копійок). В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 320/11303/21 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року змінено у мотивувальній частині та викладено абзац другий його резолютивної частини наступним чином: "Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 107 652,84 грн. (сто сім тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 84 копійки)." В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року - залишено без змін.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі № 320/11303/21, згідно довідки та платіжної інструкції №4737 від 20.06.2024 перераховане середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45070,41 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008). Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

У відповідності до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Однак, Законом № 2011-XII як і Положенням № 1153/2008 правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовому висновку щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладеному в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та багато інших.

Так, статтею 116 КЗпП України визначено, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №821/1083/17, у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Крім того Великою Палатою Верховного Суду зазначено також, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав і Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 (справа № 816/1640/17), зауваживши при цьому на обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. Так, аналізуючи синтаксичний розбір текстуального змісту положення статті 117 КЗпП України судова палата зробила висновок про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі № 520/11337/18.

В даному випадку, в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при виключені позивача зі списків особового складу не проведено з останнім повного розрахунку, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, що має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Так, визнаючись щодо дати з якої належить відраховувати період затримки остаточного розрахунку, суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу - 03.02.2019.

Між тим, остаточний розрахунок на виконання судового рішення у справі № 360/666/23 проведено лише 22.06.2024 (дата надходження коштів на банківський рахунок позивача).

Визнаючись щодо дати, з якої належить відраховувати період затримки остаточного розрахунку при звільнені, суд враховує, що затримка розрахунку позивача при звільнені має бути обчислена з наступного дня після його виключення, тобто з 04.02.2019.

Відповідно, період затримки остаточного розрахунку охоплюється з 04.02.2019 по 21.06.2024.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

У низці постанов Верховного Суду викладено висновок щодо необхідності проведення умовного поділу періоду за який особа має право на виплату середнього заробітку на 2 частини: до набрання чинності змін до КЗпП України, тобто до 19.07.2022 і після цього.

Такий висновок, зокрема викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22.

Відтак, у період з 04.02.2019 по 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

При цьому, як зазначено Верховним Судом до цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 21.06.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отже, визначаючись щодо суми середнього заробітку за період з 04.02.2019 по 19.07.2022, суд виходить з наступного.

Відповідно до наданої довідки від 17.08.2024 №588 розмір грошового забезпечення позивача за час проходження військової служби становив: середньомісячний розмір грошового забезпечення - 10634,17 грн.; середньоденний розмір грошового забезпечення - 343,04 грн. Інші документи щодо розміру грошового забезпечення позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав, у зв`язку з чим інформацію, відображену у вказаній довідці, суд визнає достовірною.

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 19.07.2022 (1262 календарних днів) становить 432 916,48 грн. (343,04 грн х 1262 календарних днів).

При цьому підлягають застосуванню критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 45070,41 грн /432 916,48 грн (виплачена індексація грошового забезпечення / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,10.

Отже, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2019 по 19.07.2022 та з врахуванням принципу співмірності становить 43 291,65 грн. (343,04 грн. х 1262 календарних днів х 0,10). Водночас зазначена сума є тією сумою коштів, з яких у подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні з 20.07.2022 по 21.06.2024 слід зазначити, що у даному випадку, враховуючи нову редакцію ст. 117 КЗпП України, підлягає обрахунку середній заробіток лише за шість місяців, що становить 185 календарних днів.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 63 462,4 грн. (343,04 грн. х 185 календарних днів).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 21.06.2024 загалом складає 106 754,05 грн.

Застосовуючи критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд у даній справі враховує такі обставини: позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням 03.02.2019; з позовом щодо нарахування індексації-різниці грошового забезпечення позивач звернувся у лише у червні 2023 року, тобто зі спливом більше 3 років після виключення зі списків; з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача вже стягнуто частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 26.08.2021 в сумі 107 652,84 (справа №320/11303/21).

Враховуючи зазначені критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне зменшити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 21.06.2024 та стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45 000,00 грн.

Щодо розрахунку представником позивача суми середнього заробітку у розмірі 400 879, 74 грн суд зазначає, що даний розрахунок зроблено не вірно.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 по 19.07.2022 та за період з 20.07.2022 по 21.06.2024, у межах шестимісячного строку, в сумі 45 000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова