Справа № 460/420/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/420/24 пров. № А/857/11671/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Матковської З.М.,

суддів Гудима Л.Я.., Гінди О.М..

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №460/420/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції Щербаков В.В., час ухвалення - в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 08.04.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною, зобов`язання відповідача видати довідку, що підтверджує факт перебування позивача на утриманні зятя ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою набуття права на отримання пенсії в разі втрати годувальника, йому необхідно підтвердити факт перебування на утриманні зятя ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про видачу довідки або рішення про відмову у видачі довідки, що суперечить нормам чинного законодавства.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №460/420/24 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу довідки. Зобов`язано Здолбунівську міську раду Рівненського району Рівненської області потворно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки про перебування на утриманні зятя ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення у справі.

Апелянт зазначає, що Здолбунівська міська рада не наділена повноваженнями щодо видачі документів, якщо видача останніх чітко не визначена чинним законодавством України. Додатково пояснює, що з поданих позивачем до Здолбунівської міської ради документів не вбачається, що ОСОБА_1 був на утриманні у свого зятя - ОСОБА_2 , що загинув внаслідок військових надавав кошти чи будь яким чином утримував свого тестя ОСОБА_1 . Подані до Здолбунівської міської ради копії паспортів, довідок про присвоєння РНОКПП членів родини Позивача дружини ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 , онучок ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідоцтва про одруження дочки, пенсійних посвідчень, довідок про доходи членів сім`ї, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 не є свідченням того, що останній утримував позивача.

Звертає увагу суду, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду від 25.11.2005 року № 22-1 передбачено альтернативний порядок документального підтвердження перебування на утриманні, зокрема шляхом отримання відповідної довідки виданої органом місцевого самоврядування або в судовому порядку.

Апелянт зазначає, що 07 липня 2023 позивачу було надано відповідь на заяву за №К-801/03-23/23, в якій зазначено про те, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення для призначення пенсії у разі втрати годувальника (постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»), а відтак Здолбунівською міською радою було надано позивачу рекомендацію звернутися до суду для вирішення даного питання.

Зауважує, що Здолбунівська міська рада має чітко затверджений перелік адміністративних послуг, що надаються центром надання адміністративних послуг. На час надання відповіді на звернення позивача рішенням Здолбунівської міської ради від 05 липня 2023 року №1682 було затверджено перелік послуг, що надаються у центрі надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради у новій редакції серед яких відсутня така послуга «Надання довідки, що підтверджує факт перебування на утримані померлого годувальника непрацездатних членів сім`ї» (ідентифікатор послуги 02194).

Окрім цього з поданих позивачем до Здолбунівської міської ради документів не вбачається, що ОСОБА_1 був на утриманні свого зятя ОСОБА_2 , що загинув внаслідок бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодний документ не підтверджує, що ОСОБА_2 утримував, надавав кошти чи будь-яким чином утримував свого тестя ОСОБА_1 . Відтак, вважає, що при наданні відповіді на заяву ОСОБА_1 Здолбунівською міською радою жодним чином не було порушено прав позивача та надано відповідь згідно чинного законодавства.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ч. 1 ст. 304 КАС України, не скористалася. Згідно з ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та з матеріалів справи слідує, що 04.липня 2023 до Здолбунівської міської ради звернувся ОСОБА_1 про надання довідки, що підтверджує факт перебування його на утриманні померлого годувальника - зятя ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером та зять - ОСОБА_2 надавав допомогу, яка була для позивача постійним і основним джерелом до існування та фактично позивач перебував на утриманні у свого зятя. До вказаної заяви додано документи, що, на думку позивача, підтверджують дані обставини.

07 липня 2023 Здолбунівська міська рада надала відповідь на заяву Котуліча за №К-801/03-23/23, в якій повідомила, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення для призначення пенсії у разі втрати годувальника (постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»), а відтак рекомендували звернутися Позивачу до суду для вирішення даного питання.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відсутність належним чином оформленого рішення про видачу довідки чи про відмову у видачі довідки, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача та додані документи про видачу довідки про перебування на утриманні з прийняттям рішення по суті звернення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника регулюється Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Постановою Правління Пенсійного Фонду від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок).

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частина 3 статті 36 Закону № 1058-IV вказує, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії у разі втрати годувальника, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку, зокрема паспорт або документи відповідних органів державної влади України з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Натомість підставою для відмови слугує не відповідність поданої заяви та доданих до неї документів вимогам Порядку № 22-1.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до Здолбунівської міської ради із письмовою заявою щодо надання документу про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача міською радою не було прийнято жодного рішення по суті заяви: ні про видачу довідки, ні про відмову у видачі довідки, з наведенням мотивів такої відмови.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

З урахуванням того, що протиправна бездіяльність відповідача полягала у неприйнятті ним жодного з рішень, які передбачені Законом 1058-IV та Порядком №22-1, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Здолбунівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки про перебування на утриманні зятя ОСОБА_2 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №460/420/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
О. М. Гінда