Справа № 420/14877/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді - Завальнюка І.В.,

при секретарі Гоменюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку особливого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні № 74431689 постанови від 01 травня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01 травня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною, про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 74431689.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.05.2024 державним виконавцем у ВП № 74431689 винесено безпідставно та необґрунтовано постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн за невиконання вимоги державного виконавця, а саме за ненадання у наданий строк до 10:00 год. 01.05.2024 ОСОБА_1 доказів передачі листа та посилки, направлених ОСОБА_2 для ОСОБА_3 . Так, в межах цього виконавчого провадження представником боржника було повідомлено державного виконавця про те, що лист та посилки були передані ОСОБА_4 , що підтверджується її заявами. Проте цього державному виконавцю виявилося недостатньо. Позивач наголошує, що вона виконала рішення суду, а саме всі надіслані стягувачем посилки були отримані та передані дитині. Про факт отримання та передачі посилки було повідомлено державного виконавця. При цьому судове рішення не містить приписів щодо того, якими саме доказами необхідно підтверджувати отримання та передачу посилок дитині. Представник ОСОБА_1 надала на адресу виконавцю не тільки роздруківку трекінгів (відомостей операторів зв`язку про отримання), але і скановані копії та фотографії вмісту відправлень. Відтак, відсутні правові підстави для накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови.

Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства судом, яким виданий виконавчий документ ухвала № 752/8869/19 від 08.02.2024.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

30.07.2024 справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду після апеляційного розгляду.

Ухвалою судді від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки вирішення питання про відкриття провадження у справі за наявними у справі матеріалами неможливе, через те, що ухвалою судді від 20.05.2024 позивачеві повернуті всі позовні матеріали.

Таким чином, для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі позивачу належало подати до суду адміністративний позов із відповідними додатками для суду та для інших учасників справи

14.08.2024 до суду від позивача надійшов адміністративний позов із додатками.

Ухвалою судді від 16.08.2024 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

26.08.2024 до суду від третьої особи ОСОБА_2 надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно з якими, державний виконавець, коли виносив вимоги до ОСОБА_1 від 25.03.2024 та від 29.04.2024 в інтересах дитини і для об`єктивного виконання, у другій вимозі конкретизувала спосіб доведеності виконання ухвали суду в рамках виконавчого провадження щодо способу підтвердження передачі листів посилок від Єгора до ОСОБА_5 і це її право. ОСОБА_1 не оскаржувала вимогу державного виконавця від 29.04.2024, тобто вона погодилась зі способом, який був запропоновано державним виконавцем Савченко С.В., як спосіб перевірки передачі листа та посилки від Єгора до сестри ОСОБА_5 . Звертає увагу суду, що навіть наразі, під час оскарження штрафу, вона жодний спосіб перевірки, який був запропонований державним виконавцем Савченко С.В. у вимозі від 29.04.2024 року ВП № 74431689 не виконала, а це доводить, що мати дитини ухиляється від виконання рішення суду щодо забезпечення позову між дітьми.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції третя особа ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, зважаючи на те, що доказів передачі доньці листа та посилки позивачем не надано.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 08.02.2024 № 752/8869/19 заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково: зобов`язано ОСОБА_1 отримувати та передавати листи, посилки для ОСОБА_6 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку за допомогою батька ОСОБА_2 . Зобов`язав ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_2 телефонний номер малолітньої ОСОБА_6 , для надання малолітньому ОСОБА_6 , можливості регулярно спілкуватись із сестрою засобами телефонного зв`язку, а також повідомляти ОСОБА_2 про зміну телефонного номеру дитини ОСОБА_6 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2024 ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року змінено, виключивши з абзацу другого резолютивної частини слово «посилки» та доповнивши абзац третій резолютивної частини після слів «телефонний номер» словами «за наявності», та після слів «про зміну телефонного номеру» словами «за наявності». В іншій оскаржуваній частині ухвалу суду залишено без змін.

Постановою від 13.03.2024 головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною за заявою стягувача ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 74431689 з примусового виконання ухвали Суворовського районного суду міста Одеси № 758/8869/19 від 08.02.2024.

За виконавчим документом суд зобов`язав ОСОБА_1 отримувати та передавати листи, посилки для ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які відправляються засобами поштового зв`язку з допомогою батька ОСОБА_2 ; повідомити ОСОБА_2 мобільний номер малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для надання малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , можливості регулярно спілкуватися із сестрою засобами телефонного зв`язку, а також повідомляти ОСОБА_2 про зміну телефонного номеру дитини ОСОБА_6 , 13.02.2015.

18.04.2024 представник боржника ОСОБА_1 адвокат Каращенко Ю. звернулася до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження № 74431689 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», пославшись на те, що:

1) у малолітньої ОСОБА_6 відсутній мобільний номер телефону;

2) листи та посилки, направлені засобами поштового зв`язку від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме відправлення № 954 та № 8407 було отримано та передано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження отриманих посилок та листі надано фотографію іграшки, копію листа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2024, копію заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про підтвердження отримання посилки та листа.

29.04.2024 головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною винесено вимогу, якою остання вимагає від ОСОБА_1 01.05.2024 о 10:00 з`явитися до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в кабінет № 5 з ОСОБА_6 , а також з іграшкою та листом, які були надіслані від ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 для ОСОБА_6 .

При цьому у вимозі згадано, що 18.04.2024 на електронну адресу відділу надійшла заява від ОСОБА_7 про отримання посилок та листа, направлених ОСОБА_2 з відсканованим листом та фотографією іграшки (ведмедик), а також повторно зазначено, що у ОСОБА_6 відсутній мобільний номер телефону.

З огляду на те, що додані до заяви фото іграшки та скан-копія листа не підтверджують факт передачі дитині зазначених посилок та листа, рішення суд не може вважатися виконаним у повному обсязі.

01.05.2024 головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною винесено постанову ВП № 74431689 про накладення штрафу, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторона позивача, зважаючи на повне та своєчасне виконання ухвали суду про забезпечення позову, не погоджується із накладенням штрафу спірною постановою, у зв`язку із чим звернулася за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту цих норм випливає, що за процедурою виконання виконавчого документу немайнового характеру виконавець, за наслідками перевірки стану його виконання у випадку встановлення його невиконання у передбачені законом строки, накладає стягнення у вигляді штрафу, а у випадку повторного невиконання - штрафу у подвійному розмірі.

Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Вирішуючи спір, суд враховує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 виконано ухвалу суду про забезпечення позову в частині повідомлення номеру телефону (у разі наявності), а саме повідомлено про відсутність телефону у дев`ятирічної дитини, та передачі посилки та листа, про що державному виконавцю доведено листом адвоката від 18.04.2024 із додатками.

Водночас, спірна постанова про накладення штрафу від 01.05.2024 ВП № 74431689 фактично винесена головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлано Володимирівною за невиконання її вимоги від 29.04.2024, за якою державний виконавець зобов`язала ОСОБА_1 прибути 01.05.2024 о 10:00 год. до її кабінету разом із малолітньою ОСОБА_6 , листами та посилками.

На підставі пунктів 1, 14, 18, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону № 1404 вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною 3 ст.18 Закону №1404 визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з вимогами ч.6 ст.26 цього Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Отже, з урахуванням викладених норм права державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404.

Відповідно до п. 1, п. 2 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Відтак, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі № 420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Вирішуючи спір, суд враховує, що боржником за виконавчим документом № 752/8869/19 від 08.02.2024 є ОСОБА_1 , а ніяк не її малолітня донька ОСОБА_6 , яку державний виконавець зобов`язав боржника у вимозі від 29.04.2024 доставити 01.05.2024 о 10:00 до її кабінету разом із іграшкою та листом, щоб переконатися у виконанні судового рішення.

Таку вимогу державного виконавця, яка хоча і не становить предмету спору, проте слугувала передумовою для прийняття оскаржуваної постанови, суд оцінює критично.

Так, у вимозі від 29.04.2024 державний виконавець затребувала підтвердження передачі дитині листа, отриманого 30.03.2024, та посилки, отриманої 02.04.2024, про отримання яких 18.04.2024 державному виконавцю було доведено представником боржника. Тобто через місяць після настання події державному виконавцю потребувалося додаткове підтвердження у вигляді особистого з`явлення матері із малолітньою дочкою до її кабінету разом із посилкою та листом.

При цьому державний виконавець, передусім, є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Однак вимоги державного виконавця стосувалися прав та інтересів малолітньої ОСОБА_6 , яку державний виконавець вимагав доставити 01.05.2024 о 10:00 до її кабінету, що є надмірним втручанням у приватне життя, адже для дитини такий спосіб доведення державному виконавцю виконання її матір`ю судового рішення безумовно пов`язаний зі стресом та емоційною напругою.

При цьому виконавчий документ не стосувався встановлення побачення з дитиною, у випадку чого перевірка виконання рішення здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем, а стосувався лише обов`язку матері передавати лист та посилки (посилки було виключено в подальшому за рішенням апеляційного суду) доньці, а також надати номер мобільного телефону (який за твердженням божника у виконавчому провадженні у дитині відсутній (судом апеляційної інстанції ухвалу в цій частині виправлено з урахуванням наявності такого телефону)).

Само ж судове рішення не передбачає конкретного порядку його виконання (наприклад зберігання посилок, листів донькою; фіксація процесу передачі доньці листа / посилки тощо).

Водночас з 13.03.2024 (відкрито ВП № 74431689) державний виконавець мав достатньо часу та повноважень, щоб переконатися у виконанні судового рішення у більш конструктивний та менш стресовий для дитини спосіб, ніж вимагати від матері доставити дитину із посилкою та листом до її кабінету через день після складання такої вимоги та після спливу місячного строку від настання подій, що обумовлювали вчинення боржником конкретних дій на виконання судового рішення (надіслання батьком листа та посилки).

Тобто державний виконавець навіть не розглянув можливість пересвідчитися у виконанні судового рішення за допомогою інших заходів, які б реалізували на практиці гарантії дотримання поваги приватного та сімейного життя малолітньої дитини.

Водночас, у вимозі написано, що у разі наявності поважних підстав, які ускладнюють пересування дитини по місту, чи відкритій місцевості, у разі повітряної тривоги чи інших обставин, що загрожують життю чи здоров`ю дитини, визначити зручний час, до 01.05.2024, коли державний реєстратор зможе перевірити виконання рішення за місцем проживання (перебування) дитини, або надіслати на адресу відділу фото / відео підтвердження ОСОБА_6 з отриманими нею іграшкою та листом, які були надіслані від ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 для ОСОБА_6 .

Однак суд не оминає увагою той факт, що вимога складена 29.04.2024, тобто між виставленою виконавцем вимогою та встановленою виконавцем датою 01.05.2024 наявний лише один день, що якщо не унеможливило, то ускладнило боржнику виконати приписи цієї вимоги, з огляду на оперативність вчинений державним виконавцем дій, тим більше в умовах воєнного стану (29.04.2024 о 18:24 в Одесі була оголошена повітряна тривога, а о 18:28 пролунав вибух (30 квітня 2024 року оголошено днем жалоби у місті Одесі з метою вшанування пам`яті п`ятьох загиблих, у зв`язку з трагедією, яка сталася внаслідок атаки на місто Одесу та призвела до загибелі людей); 30.04.2024 о 23:28 в Одесі була оголошена повітряна тривога, а о 23:47 пролунав вибух).

Визначення боржнику такого невеликого проміжку часу задля створення доказів для державного виконавця щодо виконання судового рішення фактично унеможливило для боржника виконати вимогу, що суд оцінює як створення державним виконавцем штучних підстав для накладання штрафу.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови, відповідач обмежився лише формальним посиланням на невиконання боржником судового рішення без поважних причини, ототожнивши невиконання своєї вимоги, оцінка якій надана судом вище, із невиконанням боржником судового рішення, без врахування положень ст. ст.18 та 63 Закону №1404-VIII (щодо обов`язку державного виконавця перевірити повне виконання рішення) та дотримання ч.2 ст.2 КАС України, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність постанови про накладення штрафу від 01 травня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною, про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 74431689, оскільки накладення штрафу зумовлено не встановленою державним виконавцем обставиною невиконання судового рішення боржником.

При цьому, скасування судом оспорюваної постанови за вищезазначених обставин у повному обсязі відповідає способу відновлення порушеного права позивача та не потребує окремого визнання протиправною дії державного виконавця щодо прийняття оскаржуваного акту індивідуальної дії, який скасовано судом, що буквально є дублюванням позовних вимоги.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем прийнято спірну постанову без всебічного дослідження всіх обставин спірних правовідносин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані це рішення, у зв`язку із чим адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36-г; ), Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни (65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36-г), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01 травня 2024 року, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світланою Володимирівною, про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 74431689.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Завальнюк