Справа № 460/6933/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2024 року м. Рівне №460/6933/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.05.2024 № 36 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву від 21.03.2024 про призначення пенсії за віком за нормами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із зарахуванням до стажу періодів роботи за записами трудової книжки з 27.08.1994 по 31.12.2003.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком за нормами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, відповідач 2 безпідставно не зарахував періоди її роботи за записами трудової книжки з 27.08.1994 по 31.12.2003, так як трудова книжка видана 18.07.2006. За наведених обставин позивач вважає, що їй протиправно відмовлено в переведені на пенсію за віком, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву.

Витребувано копію заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за нормами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач із заявою від 21.03.2024 про призначення пенсії за віком за нормами ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення не зверталася, а відповідно відповідач 2 не приймав рішення про відмову у призначення пенсії за віком. Натомість, виніс рішення про відмову у призначенні пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», через відсутність необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993. Наголосив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із не підтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідачем 2 відзиву на позовну заяву не подано.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.03.1993.

25.04.2024 позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.05.2024 № 36 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, через не підтвердження періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення, станом на 01.01.1993.

Вказано, що до страхового стажу за наданими документами не зараховано період роботи з 27.08.1994 по 31.12.2003 згідно з трудовою книжкою, оскільки трудова книжка НОМЕР_2 видана 18.07.2006 (частково зараховано з 01.02.1999 відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 18.07.2006 (запис № 1-5) позивач з 19.07.1994 по18.07.2006 роки працювала на Березнівському фарфоровому заводі.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії).

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

Так, суд зазначає, що згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

З аналізу рішення про відмову у призначенні пенсії № 36 від 03.05.2024 встановлено, що відповідач 2 не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи з 27.08.1994 по 31.12.2003 згідно з трудовою книжкою, оскільки трудова книжка НОМЕР_2 видана 18.07.2006 (частково зараховано з 01.02.1999 відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Суд звертає увагу на те, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 18.07.2006 року (запис № 1-5), позивач з 19.07.1994 по18.07.2006 роки працювала на Березнівському фарфоровому заводі.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці НОМЕР_2 щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято при розрахунку стажу позивача.

Позивачем також до заяви від 25.04.2024 було долучено також архівний витяг № 387 від 25.04.2024 про прийняття на роботу з 19.07.1994 ОСОБА_1 учнем-віливщиком формувального цеху з 3 місячним випробувальним строком.

Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі й не зарахування періоду роботи до страхового стажу.

Аналогічна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа №548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), у справі №754/14898/15-а, яку суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує при ухваленні рішення у даній справі.

Отже, відповідачем при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 безпідставно не зараховано стаж роботи з 19.07.1994 по 18.07.2006 роки у Березнівському фарфоровому заводі.

Таким чином, вважаються безпідставними висновки відповідача про неможливість зарахування періоду роботи позивача з 19.07.1994 по18.07.2006 роки у Березнівському фарфоровому заводі, через наявні виправлення в трудової книжці, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, суд звертає увагу, що до матеріалів справи позивачем приєднано архівну довідку № 320 від 15.04.2024, видану КУ "Трудовий архів" Рівненського району Рівненської області Березнівської міської ради, в якій наведена історична довідка та дані про реорганізацію підприємства. Довідка підписана відповідальною особою, на ній проставлена печатка відповідного органу. Також ця довідка містить адресу місцезнаходження установи, яка видала вказану довідку.

Поміж тим, у матеріалах справи міститься довідка про заробітну плату від 15.04.2024 № 319, виданої на ім`я ОСОБА_1 за 1995-1999 роки.

Заслуговує на увагу також той факт, що Актом № 1700-1102-1/2780 перевірки відповідності первинних документів змісту довідки про заробітну плату, наданої для призначення (перерахунку) пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що відповідно наданих на перевірку документів не встановлено відхилення даних, зазначених у довідці про заробітну плату від 15.04.2024 № 319, виданої на ім`я ОСОБА_1 , даним колонки "Всього нараховано" первинних документів ВАТ Березнефарфор, які знаходяться на зберіганні у комунальній установі "Трудовий архів" Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області.

З огляду на наведене, суд вважає що такі довідки відповідають вимогам законодавства, оскільки видані на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці, містять чітко визначений період роботи, за який здійснювалася виплата заробітної плати позивачу, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адресу установи, якою видано таку довідку.

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Також, аналізуючи підстави відмови врахування довідок про заробітну плату та обґрунтування, викладені у відзиві, суд зазначає, що посилання відповідача на недоліки в довідках в частині розбіжностей, є таким, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність правдивість довідок про заробітну плату, крім надання трудової книжки та відповідних довідок.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв Пенсійний орган обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, вважаються безпідставними висновки відповідача 2 про неможливість зарахування періоду роботи позивача, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 з 27.08.1994 по 31.12.2003, через наявні неточності в трудовій книжці, оскільки певні недоліки щодо заповнення документів не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, необхідно зобов`язати відповідача 2 зарахувати періоди роботи позивача з 27.08.1994 по 31.12.2003, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 .

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення від 03.05.2024 № 36, прийняте ГУ ПФУ в Чернігівській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню відповідно.

Що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву від 21.03.2024 про призначення пенсії за віком за нормами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то суду необхідно вказати таке.

З дослідженого судом рішення від 03.05.2024 № 36 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком встановлено, що відмова у призначенні пенсії обумовлена тим, що позивач немає права на зниженням пенсійного віку, як потерпіла від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із не підтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю.

Натомість, відповідно до наявної копії заяви про призначення пенсії від 25.04.2024 з`ясовано, що позивач звернулася до територіального управління пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії "За віком". Проте, по змісту позовної заяви наголошує, що зверталася із заявою про призначення пенсії за віком, згідно із норм ст. 12 "Про пенсійне забезпечення", а не з врахуванням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд звертає увагу, що умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-IV.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відтак, з аналізу наведених норм слідує, що пенсія на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається лише за вислугу років окремим категоріям громадян, перелік яких передбачений у розділі "Пенсія за вислугу років. Загальні умови". Інші умови та порядок призначення пенсії здійснюються за правилами Закону №1058-ІV.

В матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_1 до переліку категорії громадян, до яких застосовуються положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", та які мають право на вихід на пенсії за вислугу років.

Отже, з аналізу наведених законодавчих норм можна дійти висновку, що у даних правовідносинах підстав для визначення права на призначення пенсії за нормами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", немає.

Проте, за наявних документів та з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача, шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2024 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.

Суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якої дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Чернігівській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював обчислення стажу позивача та не приймав жодних рішень .

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.05.2024 № 36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 27.08.1994 по 31.12.2003 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.

В задоволенні позовних вимог до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області витрати по сплаті судового збору на суму 605,60грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,Чернігівська обл.,14005, ЄДРПОУ/РНОКПП 21390940)

Суддя Д.П. Зозуля