Справа № 380/15965/24
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

06 вересня 2024 рокусправа № 380/15965/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 14.03.2005 по 31.05.2006 та з 06.04.2007 по 31.01.2024, у зв?язку із чим призначити та виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день призначення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФ України в Чернівецькій області №07 від 31.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 30 років.

Також звертає увагу, що пенсійним органом протиправно не зараховано до спеціального стажу періоди з 14.03.2005 по 31.05.2006 та 06.04.2007 по 31.01.2024.

Вважає рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій області протиправним і таким, що порушує її право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день призначення.

Ухвалою від 29.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 01.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

16.08.2024 відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що позивач станом на дату досягнення пенсійного віку працювала на посаді фармацевта в Комунальному некомерційному підприємстві «Львівське територіальне медичне об`єднання Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування швидкої медичної допомоги».

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, передбачені такі працівники лікарняних закладів: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). З числа фармацевтів право на пенсію за вислугу років мають виключно ті, які безпосередньо зайняті в аптеках, аптечних магазинах та контрольно аналітичних лабораторіях.

Отже, враховуючи, що робота на посаді фармацевта лікарняного закладу не передбачає право на призначення пенсії за вислугу років, позивач не має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 не працювала на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років.

20.08.2024 відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з аналогічних підстав.

Зазначив, що оскільки, у позивача відсутній необхідний 30-річний стаж на посадах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е - ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону 1058 у позивача відсутнє.

21.08.2024 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зокрема звертає увагу, що внаслідок невиконання ДКП «Лікарняна аптека №341» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлена соціальної захищеності та спеціального стажу за період роботи позивача з 14.03.2005 по 31.05.2006, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Зазначає, що несплата страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

26.08.2024 ГУ ПФ України у Львівській області подано заперечення за змістом аналогічним відзиву від 20.08.2024.

28.08.2024 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких додатково обґрунтовує підставність позовних вимог.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачу з 02.01.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

ОСОБА_1 звернулася 24.05.2024 до відповідача-2 із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058.

За результатами розгляду за принципом екстериторіальності заяви та наданих позивачем документів, відповідач-1 прийняв рішення від №07 від 31.05.2024 про відмову у призначенні грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 30 років.

На адвокатський запит Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області представнику позивача надано відповідь № 2400-1701-8/29217 від 16.07.2024, в якій зазначено:

«Не підлягають зарахування до спеціального страхового стажу, зокрема, такі періоди

роботи:

…

3) з 14.03.2005 по 31.05.2006 - у зв?язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків за період з квітня 2005 року по травень. 2006 року, та сплатою в березні страхових внесків у сумі, меншій ніж мінімальний страховий внесок;

4) з 06.04.2007 по 31.01.2024 - оскільки робота в якості фармацевта лікарняного закладу не передбачає право на пенсію за вислугу років.....».

Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є право особи на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Порядок №1191).

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

При цьому, за умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Також законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд звертає увагу, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом з`ясовано, що позивачу з 02.01.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону 1058-ІV.

До моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії позивач не отримував.

Рішення відповідача-1 про відмову у призначенні грошової допомоги від №07 від 31.05.2024 мотивоване відсутністю необхідного спеціального стажу. Вказано, що стаж для визначення права на призначення грошової допомоги заявника становить 17 років 5 місяців. Водночас зазначено, що до спеціального стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 з 06.04.2007 по 31.01.2024 фармацевтом вищої категорії, так як в лікарняних закладах посада провізора, не входить до даного переліку для призначення грошової допомоги.

Вирішуючи питання щодо того, чи відноситься посада на якій працювала до переліку робіт, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е-ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) суд керується таким.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909), до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах:

- лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужбі, Держпраці, Держпродспоживслужбі та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах;

- фармацевтів, асистентів фармацевтів, (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, в контрольно-аналітичних лабораторіях у аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях;

- лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у Медико-соціальні експертних комісіях, бюро судово-медичної експертизи.

Отже, робота на посадах фармацевтів (незалежно від найменування такої посади) відноситься до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та зараховується до спеціального стажу.

З приводу того чи відноситься заклад охорони здоров`я, у яких працювала позивач, до закладів, робота у яких дає право на пенсію за вислугу років, суд зауважує таке.

Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII (далі Закон № 2801-XII) визначено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Статтею 16 Закону № 2801-XII передбачено заклади охорони здоров`я.

Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності. Державні та комунальні заклади охорони здоров`я не підлягають приватизації.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи. Заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати шляхом здійснення співробітництва територіальних громад у формах, передбачених законом, у тому числі як спільне комунальне підприємство.

Судом встановлено, що позивач з 06.04.2007 і дотепер працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», що підтверджується відповідною довідкою медичного закладу №57 від 29.01.2024 (а.с. 18 зворот), записами в трудовій книжці № НОМЕР_1 (а.с. 16), витягом за пенсійною справою 07 (а.с. 26 зворот).

З огляду на вищевикладене, Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» відноситься до закладів охорони здоров`я, в яких робота на посаді фармацевта, надає право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону 1058.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 06.04.2007 по 31.01.2024 на посаді фармацевта (провізора) необхідно зарахувати до його спеціального страхового стажу роботи.

Щодо вимоги позивача про зарахування до спеціального страхового стажу періоду роботи з 14.03.2005 по 31.05.2006 суд зазначає таке.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, ч. 1 ст. 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Нормами ст. 106 Закону № №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином, право на зарахування періоду праці особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5, ОК-7) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закон №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 позивач з 01.11.2004 по 05.04.2007 працювала на посаді провізора Державного комунального підприємства «Комунальна аптека 341», що відповідає критеріям Переліку №909 для зарахування до спеціального стажу.

З позиції суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верхового Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а.

Таким чином, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 14.03.2005 по 31.05.2006 на посаді провізора Державного комунального підприємства «Комунальна аптека 341» до спеціального стажу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 14.03.2005 по 31.05.2006 та з 06.04.2007 по 31.01.2024 мають бути зараховані до його спеціального стажу.

У спірному рішенні №07 від 31.05.2024 зазначено, що спеціальний стаж без врахування періоду роботи ОСОБА_1 для визначення права на призначення грошової допомоги заявника становить 17 років 5 місяців, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, оскільки період роботи ОСОБА_1 з 14.03.2005 по 31.05.2006 та з 06.04.2007 по 31.01.2024, який повинен бути зарахований до її спеціального стажу становить більше 17 років, спеціальний стаж позивача в сукупності становить більше 34 років.

За встановлених фактичних обставин та оцінки поданих позивачем до заяви про призначення пенсії за віком документів, суд дійшов висновку про безпідставність не зарахування відповідачем-1 періодів роботи позивача до спеціального стажу з 14.03.2005 по 31.05.2006 та з 06.04.2007 по 31.01.2024, що призвело до прийняття рішення №07 від 31.05.2024 про відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача-1 та відповідача-2 про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірному рішенню, яке зумовило звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій області №07 від 31.05.2024 про відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям та порушує право позивача на призначення грошової допомоги, тому таке рішення слід визнати протиправним, задовольнивши першу позовну вимогу.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, тобто ГУ ПФ України в Чернівецькій області.

Отже, друга позовна вимога є похідною від першої та підлягає до задоволення шляхом зобов`язання ГУ ПФ України в Чернівецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.03.2005 по 31.05.2006 та з 06.04.2007 по 31.01.2024 та призначити та виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день призначення.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цілому, тому позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, судовий збір слід стягнути в повному обсязі з ГУ ПФ України в Чернівецькій області, оскільки саме ним прийнято оскаржене рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №07 від 31.05.2024 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 14.03.2005 по 31.05.2006, з 06.04.2007 по 31.01.2024.

4. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти її місячних пенсій.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, пл. Центральна, буд. 3, м. Чернівці, Чернівецька область; ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів; ).

Повне рішення суду складено 06.09.2024.

Суддя Кондратюк Юлія Степанівна