Справа № 297/2393/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 297/2393/24 пров. № А/857/14050/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання : Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Гецко Ю.Ю., час проголошення рішення 14 год 30 хв у м. Берегово) у справі за адміністративним позовом Берегівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про продовження строку тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в :

23.05.2024 Берегівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі - Берегівський відділ ГУДМС, позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6 місяців до 28.11.2024 для забезпечення її видворення за межі території України.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.05.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити Берегівському відділу ГУДМС у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Наголошує, що відповідачка була затримана та поміщена до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців (далі - ПТПІ) на підставі рішення Берегівського районного суду від 15.09.2020, відповідно до резолютивної частини якого вирішено примусово видворити відповідачку. При цьому, суд виходив з того, що особа ідентифікована паспортом громадянина рф № НОМЕР_1 від 02.08.2007. Відповідно до протоколу про адміністративне затримання 03.06.2023 ОСОБА_1 була затримана у адміністративному порядку, а її особа ідентифікована паспортом серії НОМЕР_2 . Також цього дня складено акт приймання-передавання іноземця, з якого вбачається, що ОСОБА_1 поміщена до Волинського ПТПІ та ідентифікована відповідно до вказаного паспорту. Згідно відповіді на адвокатський запит Волинського ПТПІ, з 08.06.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться оригінал паспорта громадянки рф ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданий 24.07.2020 та дійсний до 24.07.2025. Водночас, з незрозумілих причин у позовній заяві позивач, а також суд першої інстанції у рішенні посилаються на те, що ОСОБА_1 станом на момент звернення до суду не має документа для виїзду за кордон, що унеможливлює реалізацію прийнятого Берегівським районним судом рішення. Представник відповідачки ОСОБА_2 вважає, що позивачем всупереч вимог процесуального закону не було надано суду усі необхідні відомості щодо того, на підставі яких документів протягом перебування осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Наголошує, що відповідачка була затримана та поміщена до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців (далі - ПТПІ) на підставі рішення Берегівського районного суду від 15.09.2020, відповідно до резолютивної частини якого вирішено примусово видворити відповідачку. При цьому, суд виходив з того, що особа ідентифікована паспортом громадянина рф № НОМЕР_1 від 02.08.2007. Відповідно до протоколу про адміністративне затримання 03.06.2023 ОСОБА_1 була затримана у адміністративному порядку, а її особа ідентифікована паспортом серії НОМЕР_2 . Також цього дня складено акт приймання-передавання іноземця, з якого вбачається, що Гор

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, клопотань не заявляли.

З урахуванням положень ч.2 ст.313 КАС України, колегія суду ухвалила проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити Берегівському відділу ГУДМС у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 15.09.2020 Берегівським районним судом Закарпатської області по справі №297/1691/20 було ухвалене рішення про затримання та поміщення до ПТПІ та осіб без громадянства з метою забезпечення видворення громадянки рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вищевказаного рішення суду, працівниками Берегівського відділу ГУДМС відповідачку 03.06.2023 було поміщено до Волинського ПТПІ.

У зв`язку із закінченням строку затримання та необхідності продовження строку затримання Берегівським відділом ГУДМС було пред`явлено позов про продовження строку тримання в ПТПІ та осіб без громадянства з метою забезпечення примусового видворення у строки, визначені ст.289 КАС України.

За наслідком розгляду вищезазначеного позову, Берегівським районним судом 30.11.2023 по справі №297/4163/23 було прийнято рішення, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024, яким позовні вимоги були задоволені, а саме продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянці рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6 (шість) місяців для забезпечення її видворення за межі території України.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, припинені всі дипломатичні відносини з країною агресором та не надається можливим виготовити ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документи для перетину кордону, з метою забезпечення видворення за межі території України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 22.05.2024 ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має документи для виїзду за кордон, що унеможливлює реалізацію прийнятого Берегівським районним судом Закарпатської області рішення по справі №297/1691/20.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.4 ст.30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773), іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судом рішення про затримання відповідача), за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною одинадцятою статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч.13 ст.289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

За змістом ч.12 ст.289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 по справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним.

Апеляційним судом встановлено, що неможливість забезпечити примусове видворення громадянки рф у строк, визначений рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області, позивач по справі пов`язує із введенням 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні воєнного стану та як наслідок неможливість виготовити ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документи для перетину кордону, з метою забезпечення її видворення за межі території України.

Наведені позивачем обставини не є підставою для продовження строку затримання відповідачки, особу якої ідентифіковано.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.09.2023 по справі №158/1645/23.

У матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачка не йде на співпрацю та відмовляється заповнювати будь які документи.

Відсутність можливості виконати рішення про примусове видворення відповідачки за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку її затримання.

Продовження строку затримання відповідачки без належних та вичерпних на те підстав не відповідає положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), адже покладає на відповідачку додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом.

Пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Амюр проти Франції (рішення від 25.06.1996) та у справі Дугуз проти Греції (рішення від 06.03.2001) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі, особливо стосовно іноземного громадянина, шукача притулку, таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч.3 п.1 ст.289 КАС України передбачено відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації.

Разом з тим, у даному конкретному випадку особа відповідачки є ідентифікованою, а отже зазначені позивачем у позовній заяві обставини не є підставою для продовження строку її затримання.

Так, представником відповідача наголошено на тому, що у Волинському ПТПІ знаходиться оригінал паспорта громадянки рф ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданий 24.07.2020 та дійсний до 24.07.2025/

Таким чином, суд першої інстанції помилково вказав на відсутність у відповідачки документів, які дають право на виїзд з України, що є об`єктивною перешкодою для відповідачки для самостійного залишення території України.

При цьому, колегія суддів наголошує, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачка не йде на співпрацю та відмовляється заповнювати необхідні документи.

Більше того, колегія суддів враховує доводи скаржника про те, що 19.06.2023 представник відповідачки звернувся на адресу Берегівського відділу ГУДМС, в якому просив сприяти у виїзді вказаної іноземки до Угорщини шляхом організації супроводу її виїзду співробітниками ДМСУ. При цьому, перевезення ОСОБА_1 та супроводжуючих пропонував забезпечити власним транспортом за особисті кошти ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не надав оцінку вказаним обставинам справи та дійшов помилкового висновку про необхідність продовження строку затримання відповідачки з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до ст.6 КАС України, ст.ст.27, 29 Конституції України, ч.1 ст.2, ст.5 Конвенції, право кожного на життя та свободу охороняється законом. Життя та здоров`я людини та її свободи є найвищою цінністю Держави, а прийняття судом рішення про продовження строку примусового утримання відповідачки (в пунктах утримання) на території України, в якій запроваджено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ, що супроводжується ракетними обстрілами, не є пропорційним та таким, що направлено на дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для життя, здоров`я, свободи названого відповідача і цілям Держави, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія).

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п.26, ECHR 1999-1), в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст.272, 289, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року по справі №297/2393/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Берегівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про продовження строку тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення примусового видворення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 09.09.2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Кухтея Р.В. у період з 05.08.2024 по 18.08.2024 та з 22.08.2024 по 06.09.2024 у відпусці.