Справа № 420/31816/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31816/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі № 420/31816/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період 19.04.2019 по 26.06.2023 протиправними;

- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.03.2019 № 131 позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року по справі № 420/15266/22 щодо виплати індексації на рахунок позивача було зараховано 77572,36 грн з приміткою «заробітна плата. Інститут Військово-Морських Сил». Отже, відповідач повинен був позивачем повністю розрахуватися 19.04.2019, а розрахувався 24.06.2023. Вважає дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем протиправними, Відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спірні правовідносини виникли та тривали до внесення змін до ст.117 КЗпП, тому позивач має право на виплату в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 19.04.2019 по 24.06.2023, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що 12.09.2022 є остаточним днем розрахунку Інститутом з позивачем при звільненні. Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду 22.09.2022 із позовом по справі № 420/13251/22, в якому просив суд: визнати дії Інституту відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні зі ОСОБА_1 за період 19.04.2019 по 12.09.2022 протиправними; зобов`язати Інститут виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці. Однак, позивач зазначений факт у позовній заяві по справі № 420/31816/23 не зазначив - факт того, що судом вже розглядається подібна справа за його позовом до Інституту, розгляд якої триває. Особа не може бути остаточно розрахована при звільненні декілька разів. Крім того, остаточний розрахунок пов`язується з повною та остаточною виплатою всіх належних та нарахованих особі при звільненні виплат, а тому їх не може бути декілька. До відзиву, на виконання вимог ухвали від 19.01.2024, відповідачем додано Довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий-березень 2019 року.

Позивач надав до суду першої інстанції відповідь на відзив у якій вказує, що звернувся з позовом по справах: №420/4348/22, №420/15266/22 в межах процесуального строку на звернення до суду 12.01.2022 та 25.10.2022. Рішення по останній справі відповідачем виконано 24.06.2023. Тобто відлік вести від дати звернення позивача до суду, час затримки з розрахунком склав понад 6 місяців. Крім того, наведений Висновок Великої Палати Верховного Суду не є релевантним до даної справи, адже кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. Як відомо, до редакції Закону № 2352-ІХ від 01.07.2022 стаття 117 КЗпП України не містила часових обмежень стосовно розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В такому випадку, до останньої редакції, дійсно відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні була! не обмеженою в часі та не залежала від простроченої заборгованості. В цьому випадку, дійсно можливо було б застосувати принцип справедливості та співмірності, і то не так, як вважає Відповідач, відраховуючи від дати подання позову. В такому випадку (за усталеною судовою практикою до 19.07.2022) слід було б розраховувати компенсацію за весь час, починаючи з дати звільнення. Однак, відбулися зміни в законодавстві. Тепер відповідальність Роботодавця є обмеженою: підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто тепер, у разі затримки з розрахунком працівника на строк понад шість місяців, Законодавець обмежив розмір відповідальності Роботодавця, її розмір все одно не перевищує розмір середнього заробітку працівника за шість місяців. З метою дотримання принципу справедливості та співмірності, з урахуванням обмеження розміру відповідальності роботодавця, достатньо порівняти розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості та дії відповідача щодо її виплати.

Представник позивача надав до суду першої інстанції додаткові пояснення, в яких останній повідомляє суд, що 30.01.2024 набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/3989/22 яким, серед іншого, визнано протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та зобов`язано внести зміни до Наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 19.04.2019 №84 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з 11.07.2019.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30.04.2024 у справі № 420/31816/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Інституту Військово-морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно.

Зобов`язав Інститут Військово-морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно в сумі 169443,97 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, з відрахуванням належних податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа № 420/13251/22 за позовом ОСОБА_1 до Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період 19.04.2019 по 12.09.2022 протиправними; зобов`язання Інститута Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці;

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23 зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 грн за період з 1.03.2018 по 19.04.2019 відповідно до приписів абзаців 4,5 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Апелянт зазначає, що остаточний розрахунок пов`язується з повною та остаточною виплатою всіх належних та нарахованих особі при звільненні виплат, а тому їх не може бути декілька.

Вказане на думку апелянта свідчить про те, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем буде здійснений Інститутом після виконання рішення у справі № 420/4653/23 у повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 1991 по 2019 роки проходив військову службу в Збройних Силах України. Остання посада позивача начальник науково-дослідного управління гідробіоніки та службового використання морських тварин Науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 490-р «Про реорганізацію науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» та наказу Міністерства оборони України від 19 вересня 2019 року № 479 «Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум» було реорганізовано шляхом приєднання його до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Відповідно до зазначеного наказу Національного університету «Одеський Інститут Військово-Морських Сил Морська академія» було визначено правонаступником майнових прав та обов`язків науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».

Наказом Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.03.2019 № 131 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.

Відповідно до наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 19.04.2019 №84 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та всіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі № 420/3989/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений. Дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія щодо передчасного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія до повного розрахунку з позивачем визнані протиправними. Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія внести зміни до наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія (по стройовій частині) від 19.04.2019 № 84 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія з 11.07.2019. Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та його індексацію з 20.04.2019 по 11.07.2019 включно. Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія переоформити ОСОБА_1 грошовий атестат, довідку про розміри щомісячних додаткових видів забезпечення та надіслати їх до ІНФОРМАЦІЯ_1 для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 та для подальшого їх направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення.

Тобто, останнім днем виключення позивача зі списків з особового складу є 11.07.2019.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 по справі № 420/15266/22 позов ОСОБА_1 було задоволено: Визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Національного університету «Одеська морська академія» щодо не нарахування Сил та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації січня 2008 року. Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням раніше виплачених сум) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації січня 2008 року.

24.06.2023 Інститутом Військово-Морських Національного університету «Одеська морська академія» на виконання рішення суду № 420/15266/22 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених коштів у загальній сумі 77572,36 грн (а.с.8).

Позивач, вважаючи, що при виплаті вищевказаних сум у відповідача виник обов`язок виплати середнього грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.07.2019 по 26.06.2023, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%, то коефіцієнт Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, застосовуючи принцип співмірності щодо періоду до 19.07.2022, а також застосування чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду починаючи з 19.07.2022, позивачем частково доведено обґрунтованість позовних вимог, а саме у загальному розмірі 169443,97 грн, з яких: 168665,44 грн за період з 19.07.2022 по 23.06.2023 та 778,53 грн за період починаючи з 12.07.2019 по 18.07.2022.

При цьому, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо врахування ще трьох днів прострочення розрахунку 24.06.2023, 25.06.2023 та 26.03.2023. Позивачем не наведено достатніх підстав та не надано відповідних доказів, що підтверджують його право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказані календарні дні.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статі 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ключові питання, які потребують вирішення в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційної скарги, стосуються:

- наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з перебування у провадженні Одеського окружного адміністративного суду справи № 420/13251/22 за позовом ОСОБА_1 до Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період 19.04.2019 по 12.09.2022 протиправними; зобов`язання Інститута Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці, предмет та підстави якої є тотожними зі справою що розглядається;

- передчасності позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23 зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 грн за період з 1.03.2018 по 19.04.2019 відповідно до приписів абзаців 4,5 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум, яке, за твердженням апелянта, встановлює остаточний розрахунок відповідача з позивачем при звільнені, що ще не відбувся.

Вирішуючи спірні питання колегія суддів виходить з такого.

Щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Наведена підстава для залишення позову без розгляду спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожних спорів.

Згідно усталених висновків Верховного Суду, позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Так, підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення (див. пункти 20-21 постанови Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 320/34779/23).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що у даній справі предметом позову є визнання дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період 19.04.2019 по 26.06.2023 протиправними, а також зобов`язання Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

Водночас, підставами позову є виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 у справі № 420/15266/22, яким визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації січня 2008 року; зобов`язано Інститут Вiйськово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням раніше виплачених сум) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця для нарахування індексації січня 2008 року.

Натомість у справі № 420/13251/22 за позовом ОСОБА_1 до Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» предметом позову є визнання дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період 19.04.2019 по 12.09.2022 протиправними; зобов`язання Інститута Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці, предмет та підстави якої є тотожними зі справою що розглядається.

При цьому підставами позову є виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/1769/22, яким визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово - Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, передбачену статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту тривалістю 84 календарних дні, за період з 2014 року по 2019 рік включно; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, передбачену пунктом статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту тривалістю 84 календарних дні, за період з 2014 року по 2019 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 квітня 2019 року.

З аналізу наведеного виходить, що як предмет так і підстави позовів у даній справі та справі № 420/13251/22 відрізняються, а отже не є тотожними.

За наведеного колегія суддів констатує, що підстави для залишення позову без розгляду у даній справі відсутні.

Щодо передчасності позовних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частинами 1, 4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Суд враховує, що вищевказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою, звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.10.2019 у справі № 828/598/17, від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивача з військової служби з ним не в повному обсязі проведено розрахунок.

Так, 24.06.2023, на виконання рішення суду № 420/15266/22 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених коштів у загальній сумі 77572,36 грн (а.с.8).

Виходячи з наведених обставин справи, на думку колегії суддів є правильними висновки суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, то позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Натомість, апелянт в апеляційній скарзі стверджує про передчасність позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23.

На обґрунтування вищевказаних аргументів, апелянт зазначає, що наведене рішення встановлює остаточний розрахунок відповідача з позивачем при звільнені, який ще не відбувся.

Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені вище аргументи скаржника та зазначає таке.

Так, апеляційним судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024, зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 грн за період з 01.03.2018 по 19.04.2019 відповідно до приписів абзаців 4,5 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до даних ЄДРСР вказане рішення набрало законної сили 07.06.2024.

Отже, на момент ухвалення оскаржуваного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у даній справі, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23 не набрало законної сили, а відтак, суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстави для висновків про неповний розрахунок відповідача з позивачем.

Поміж тим, апеляційний суд зауважує, що урахування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 420/4653/23 не відповідає завданню адміністративного судочинства, яке полягає, головним чином, у ефективному захисті особи та підході, згідно з яким «один публічно-правовий спір повинен вирішуватися у межах одного судового процесу»

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, разом з тим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 КАС України).

Таким чином Суд зауважує, що єдиний судовий процес для вирішення одного публічно-правового спору є необхідною умовою для забезпечення ефективності, прозорості та справедливості судових рішень. Зазначене передусім забезпечує комплексний підхід до вирішення всіх аспектів спору, що виник, і сприяє вирішенню спору в повній мірі і в розумні строки (див. пункти 93-97 постанови Верховного Суду від 12.07.2024 у справі № 560/4674/23).

Принагідно, колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення неповного розрахунку відповідача з позивачем у майбутньому, суд не позбавлений можливості пропорційно зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідачем спірне рішення суду в частині порядку нарахування та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оскаржується, а відтак суд не надає йому оцінку у вказаній частині.

За таких обставин, підсумовуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інститута Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі № 420/31816/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк