Справа № 560/1364/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1364/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

05 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- изнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць: за вересень 2022 р., за листопад 2022 р., за грудень 2022 р., за січень 2023 р.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць: за вересень 2022 р., за листопад 2022 р., за грудень 2022 р., за січень 2023 р.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (позивач) проходить військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_1 (відповідач).

На адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 щодо виплати йому додаткової винагороди відповідач листом від 02.01.2024 №15 повідомив:

«Виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за вересень 2022 року здійснена з урахуванням адміністративного правопорушення у вигляді перебування лейтенанта ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння в зоні ведення бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується постановою суду в cправі про адміністративне правопорушення № 744/735/22.

Виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за період листопад 2022 року січень 2023 року здійснена з урахуванням службового розслідування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 376-А від 30.11.2022 по факту нестатутних відносин, одним із учасників яких був лейтенант ОСОБА_1 .

По факту початку даного розслідування лейтенанта ОСОБА_1 було усунуто від займаної посади до завершення службового розслідування. Дане розслідування було завершене та оформлене наказом командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 19.01.2023 в якому був підтверджений факт скоєння правопорушення лейтенантом ОСОБА_1 , а саме нанесення тілесних ушкоджень іншому військовослужбовцю, що призвели до госпіталізації військовослужбовця, при цьому встановлено, що під час скоєння правопорушення лейтенант ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння».

Таким чином, додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р., позивачу не виплачувалась: за вересень 2022 р, за листопад 2022 р, за грудень 2022 р, за січень 2023 р.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно із статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний серед іншого під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, додержуватися військової дисципліни,

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно зі ст.ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у O ?? O Y r 6

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Спірним питанням у цій справі є правомірність/протиправність не нарахування та невиплати відповідачем позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць: за вересень 2022 р, за листопад 2022 р, за грудень 2022 р, за січень 2023 р.

Суд зазначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами (пункт 1 частини першої статті 92 Конституції України).

Поняття «додаткової винагороди», як зазначено у постанові Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22, входить у поняття «грошове забезпечення» (частина друга статті 9 Закону №2011-ХІІ), так само відповідає визначенню поняття "заробітна плата" (стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року).

Таким чином, додаткова винагорода відповідно до висновків Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22, яка передбачена Постановою № 168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Досліджуючи механізм невиплати додаткової винагороди військовослужбовцю, передбаченої Постановою №168, суд звертає увагу на таке.

Так, грошове забезпечення передбачене пунктом 15 Розділу I «Загальних положень» Постанови №168, не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, питання невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди у зв`язку з вчиненням правопорушень, які є предметом спірних правовідносинах, Постанова №168 не врегульовує.

У той же час абзац четвертий пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року врегульовує питання щодо невиплати військовослужбовцям щомісячної премії.

Так, на час виникнення спірних правовідносин абзац четвертий пункту 5 розділу XVI Порядку №260 визначав, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Пізніше наказом Міністерства оборони України №44 від 25 січня 2023 року, який застосовується з 01 лютого 2023 року, законодавець врегулював це питання доповнивши Порядок №260 розділом XXXIV. Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема:

- усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

- вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Основними аргументами позивача щодо порушення його права вважає те, що інших наказів, які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди або одноразової грошової допомоги, передбачених Постановою КМУ № 168, Міністерством оборони України у період з лютого 2022 року по січень 2023 року не видавалось; позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачено нормами Дисциплінарного Статуту ЗСУ; Постанова КМУ від 28.02.2022 р № 168 також не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю.

На час виникнення спірних правовідносин питання невключення до наказів виплати додаткової винагороди військовослужбовців у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, було врегулювано лише рішенням Міністра оборони України №248/1298 від 25 березня 2022 року.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (дія якого застосовується із 24 лютого 2022 року). Таким чином, прийняття Міністром оборони України рішення у вигляді телеграми №248/1298 від 25 березня 2022 року з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, якою серед іншого було визначено питання невиплати додаткової винагороди, в силу пункту 17 Порядку №260 було здійснено ним на виконання своїх повноважень.

У пункті 10 рішення Міністра оборони України, зокрема встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються військовослужбовці:

- усунені від виконання службових обов`язків з дня видання такого наказу у військовій частині:

- перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць у якому здійснено таке правопорушення;

- у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаку адміністративного або кримінального правопорушення за місяць, у якому здійсненне таке правопорушення.

Враховуючи те, що правовий статус військовослужбовців України визначається нормативно-правовими актами, які регламентують його права та обов`язки, пов`язані з проходженням військової служби, а також встановлюють юридичні гарантії та механізми охорони і захисту правового статусу (постанова Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22), суд дійшов висновку, що передбачене Постановою №168 грошове забезпечення військовослужбовців пов`язане саме із виконанням обов`язків військової служби, відповідно невиплата додаткової винагороди як складової грошового забезпечення, повинно бути пов`язане із виконанням/невиконанням військовослужбовцями обов`язків саме військової служби.

На підставі системного аналізу норм Закону №2011-ХІI, Постанови №168, Порядку №260 та рішення Міністра оборони України №248/1298 суд дійшов висновку, інструкція Міністра оборони України, доведена телеграмою №248/1298 від 25 березня 2022, є належним джерелом права в розумінні Конституції України та КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 20.03.2024 у справі №560/7178/22.

З матеріалів справи суд встановив, що Рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за вересень 2022 року було прийнято з урахуванням його перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року у справі № 744/735/22 та висновком комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» від 27 вересня 2022 року.

Рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за листопад 2022 року, за грудень 2022 року, за січень 2023 року прийнято з урахуванням усунення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , вчинення ним дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, та його перебування па службі у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджусться наказом командира військової частини НОМЕР_1 №376-А від 30.11.2022 року, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_1 №826 від 13 грудня 2022 року, висновком комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» від 30.11.2022 року, висновком комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» від 01.01.2023 року, актом службового розслідування , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 19.01.2023 року, №55-А від 01.02.2023 року.

Отже, позивачу правомірно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 за спірні періоди у зв`язку із вчиненням ним порушень, пов`язаних із проходженням військової служби, і такі порушення знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.