Справа № 320/44935/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Парненко В.С.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Справа № 320/44935/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Тантер Холдігнгс Лімітед на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі

за позовом ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

треті особи, які не Антимонопольний комітет України,

заявляють самостійних Товариство з обмеженою відповідальністю

вимог на предмет спору "Газорозподільні мережі України",

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної

системи "Харківміськгаз",

Акціонерне товариство "Державне акціонерне

товариство "Чорноморнафтогаз"

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

1. ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Антимонопольний комітет України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2 частини 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.07.2023 року № 1389 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» діяльності з розподілу природного газу»;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.07.2023 № 1387 Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ХАРКІВМІСЬКГАЗ».

2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року позовну заяву було повернуто Позивачеві з огляду на те, що заява про усунення недоліків позову не містять належних та достатніх доказів які підтверджують порушення прав Позивача у спірних відносинах.

Суд також зазначив, що припущення не можуть виступати належними та достатніми доказами в адміністративному судочинстві, і як наслідок не можуть братися до уваги судом при вирішенні питання про відкриття провадження.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду, наполягаючи на тому, що виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд та в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву у суду не було.

Апелянт повторно зазначає про необхідність захисту судом порушеного права самих акціонерів, оскільки оскаржувані постанови спрямовані на зменшення статутного капіталу та/ або знецінення акцій. Крім того, на думку ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД , АТ «Харківміськгаз» не буде самостійно захищати свої права, так як його діяльністю керує Кабінет Міністрів України.

Апелянт також стверджує, що аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі. Крім того, ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД посилається на ч. 4 ст. 9 КАС України та зазначає, що й на суд покладений обов`язок вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Також Апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції допустив надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги, що є порушенням права на справедливий судовий захист та посилається на практику Європейського суду з прав людини.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження в цій справі.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 та від 23.07.2024 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, установлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

5. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів Апелянта.

Відповідач зазначає, що в якості доказів порушеного права при зверненні до суду Апелянтом зазначені лише припущення. Крім того, НКРЕКП стверджує, що акціонер юридичної особи не може розглядатися як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи й що у Апелянта відсутні виняткові обставини, які надали б йому право звернутися до суду в інтересах АТ «ХАРКІВМІСЬКГАЗ».

6. Від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" також надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вона просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що оскаржувані постанови НКРЕКП не породжують для Позивача права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом.

7. Від третьої особи - Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" надійшли пояснення по справі у яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Товариство стверджує, що спірні постанови НКРЕКП є актами індивідуальної дії, а тому можуть бути оскаржені лише їхніми адресатами та посилається зокрема на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 0904.2019 у справі №9901/611/18.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до пунктів 3, 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 169 КАС України ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів надає підстави стверджувати, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

11. Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.

12. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованим та не приймає до уваги доводи Апелянта про те, що обов`язок вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі покладений також на суд, оскільки згідно з ч. 1 ст. 160 КАС України, саме Позивач зобов`язаний обґрунтувати наявність у нього порушеного права та надати відповідні докази.

13. У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційни Суд України визначив, що поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

14. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

15. Таким чином, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

16. Аналогічні правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а, від 06.11.2019 у справі № 826/15078/17, від 30.06.2020 у справі № 640/1609/19 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні даної справи.

17. У свою чергу, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті конкретних порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

18. Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2024 у справі № 826/17478/18, згідно з якою незгода акціонера з рішенням суб?єкта владних повноважень, яке стосується діяльності акціонерного товариства, може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки від імені товариства діє його виконавчий орган, а не учасники.

19. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (про це йдеться, зокрема, в рішенні від 20.05.1998 у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21.12.2017 у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21.12.2017 у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05).

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18.

20. З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД про можливість порушення прав акціонерів у майбутньому.

21. Більш того, колегія суддів відзначає, що судовому захисту підлягає право, яке вже порушене, а не те, яке лише може бути порушене у майбутньому. Об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про передчасність звернення до суду.

22. Оскільки Апелянт обґрунтовує свої позовні вимоги лише можливістю зменшення статутного капіталу та/ або знецінення акцій АТ «Харківміськгаз» у майбутньому, колегія суддів дійшла до висновку, що заявлені ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД вимоги є передчасними.

23. Крім того, апеляційний суд зауважує, що якщо учасник юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних прав, то такий спір є спором про право управління юридичною особою, має ознаки корпоративного і належить до юрисдикції господарських судів.

24. Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження Апелянта про те, що АТ «Харківміськгаз» не буде самостійно захищати свої права є таким, що засноване на припущенні, а тому не може братися до уваги судом при вирішенні питання про відкриття провадження.

25. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції у цій справі.

26. При цьому колегія суддів враховує правовий висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

27. Надаючи оцінку всім доводам апеляційної скарги, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

28. Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та не порушено норми процесуального права при вирішенні питання про повернення позовної заяви.

29. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

30. Таким чином, апеляційна скарга Тантер Холдігнгс Лімітед підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року- без змін.

31. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тантер Холдігнгс Лімітед залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 10 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В.Файдюк