Справа № 440/9515/24
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10 вересня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/9515/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Клочко К.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міського голови міста Кременчука ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, а саме просить:

- визнати рішення "Про припинення комунального медичного підприємства "Лікарня Придніпровська" нечинним (статті 57 Конституції України) прийнятого неконституційною установою під назвою "Кременчуцька міська рада" та " Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

04 вересня 2024 року позивач надала до суду до суду документи, чим усунула недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 14 серпня 2024 року в частині зазначення відомостей про наявність електронного документу та копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, також наявне клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Вирішуючи заяву позивача про звільнення від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005у у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява №73547/01).

Наведені вище положення закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Правова позиція з цього питання викладена в ухвалі Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №340/741/20.

Підставою для застосування положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути відомості (довідка) про розмір сукупного доходу (із всіх джерел) позивача за весь попередній рік, а також інші докази, якими об`єктивно підтверджується майновий стан позивача.

В обґрунтування клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору зазначено, що оскільки в Україні відсутній Закон у розвиток ст.92 Конституції України -«Виключно Законами України визначаються: п. 1. права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина, а також те, що позивач не є суб,єктом антиконституційного Закону «Про судовий збір», має право у відповідності до ст.19 Конституції України - «....ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством» не сплачувати судовий збір за Законом, який на не розповсюджується на позивача.

Такі твердження судом оцінюються критично, оскільки відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 68 Конституцією України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, суд зауважує, що громадяни України є рівними перед законом та зобов`язані додержуватися Конституції України та законів України та сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вже зазначалося судом в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 відповідно до приписів частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривень.

Вищезазначені норми закону є чинними, неконституційними не визнавалися та не скасовувалися, а тому підлягають застосуванню.

Таким чином, за позовну вимогу немайнового характеру позивач має сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.(3028*0,4).

Враховуючи, що позивачем не сплачено судовий збір у розмірі визначеному законом через небажання його сплачувати, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору належить залишити без задоволення з огляду на недоведеність заявником наявності визначених законом підстав для звільнення позивача сплати судового збору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05).

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Одним із таких обмежень є вимога передбачена КАС України про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі Законом України "Про судовий збір".

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною шостою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 294, пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору- залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправним та скасування рішення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Клочко