Справа № 360/779/24
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/779/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2024 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 27.06.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 27.06.2024 у сумі 170 493 гривні 86 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 з 18.01.2002 по 14.02.2022 проходила військову службу у Державній прикордонній службі України, зокрема, у військових частинах 2195, 1567, 9938.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2022 №107-ОС позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Проте при звільненні з військової служби позивачу не у повному обсязі було виплачено грошове забезпечення. У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити всю наявну заборгованість. Відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача. Для вирішення спору позивач звернувся до суду.

15 липня 2023 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі №360/386/23 відповідачем виплачено на користь позивача грошове забезпечення у сумі 124803,97 грн. із одночасним утримання військового збору 1,5% та податку на доходи фізичних осіб 18%.

З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду щодо виплати середнього заробітку.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №600/5557/23-а стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022 в сумі 77279 02 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

22 травня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №360/673/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію її грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та щомісячну фіксовану індексацію-різницю грошового забезпечення 4386,95 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 14.02.2022 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у загальній сумі 278 990,65 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із одночасним утримання військового збору 1,5%,

22 червня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №360/385/23 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у загальній сумі 13293,37 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із одночасним утримання військового збору 1,5%.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі №600/5553/23-а стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у сумі 27906,48 грн.

28 червня 2024 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі №600/5553/23-а відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 27906,48 грн.

Таким чином повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Загальний розмір середнього заробітку, який належить до виплати позивачу складає: 247 772,88 грн. 77279,02 грн. = 170 493,86 грн.

12 серпня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що позивач проходила дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби та прибула для подальшого проходження служби з військової частини НОМЕР_2 . Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі начальника загону) від 13.03.2020 №110-ОС «Про особовий склад» зарахована до списків особового складу та всіх видів забезпечення. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.07.2020 №69 Про завершення заходів з припинення діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_2 , затверджений передавальний акт та визначено правонаступником всіх активів та зобов`язань військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_3 ).

Наказом начальника загону від 14.02.2022 №107-ОС «Про особовий склад» виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 360/673/23 позивачу 22.05.2024 здійснено нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у розмірі 278990,65 грн. (військовий збір 4248,59 грн.).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2023, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 360/385/23 позивачу 22.06.2024 здійснено нарахування та виплата грошової компенсації за невикористану відпуску, передбачену Постановою 702 у розмірі 13293,37 грн. (військовий збір 202,44 грн.).

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі № 600/5553/23-а позивачу 28.06.2024 здійснено нарахування та виплата пдфо у розмірі 27906,48 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 600/5557/23-а стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022 в сумі 77279 02 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до Сьомого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, з урахуванням обставин викладених в апеляційній скарзі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 600/5557/23-а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 залишена без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року - без змін.

Обставини встановлені у рішенні Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі № 600/5557/23-а в силу вимог частини 4 статті 78 КАС України не потребують доведення.

З урахуванням викладеного стає зрозумілим, що представник позивача звертаючись в рамках справи № 600/5557/23-а обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначив суму: - 124803,97 грн (перерахунок грошового забезпечення на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 360/386/23).

Окремо звертаю увагу суду, що представником позивача у справі №600/5557/23-а є також ОСОБА_1 , відповідно останньому достеменно відомо обставини у всіх справах позивача ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку відповідача в рамках даної справи не може бути включена сума 124803,97 грн. оскільки позивач вже звертався з позовом (справа № 600/5557/23-а), предметом якого було стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, в обґрунтування якого представник позивача посилався на несвоєчасну виплату саме цієї суми.

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 600/5557/23-а, згідно розрахункового листа від 08.08.2024 №572 та платіжної інструкції №2023 від 05.04.2024 перераховане середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62209, 61 грн. (пдфо 13910,22 грн., військовий збір 1159,19 грн.). Середній заробіток відшкодований за несвоєчасний перерахунок грошового забезпечення у розмірі 124803,97 грн.

Таким чином, розрахунок представника позивача щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 132427,68 грн за період з 15.02.2022 по 18.07.2022 є неприйнятним, оскільки відсутні підстави для включення до загальної суми виплат, які мають бути виплачені при звільненні суми 124803,97 грн.

За несвоєчасний перерахунок грошового забезпечення у розмірі 124803,97 грн. відповідач відшкодував середній заробіток в рамках справи № 600/5557/23-а.

На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 26.07.2024 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідив матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), є учасником бойових дій та проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 13 березня 2020 року по 14 лютого 2022 року, що підтверджується посвідченням від 29.08.2019, витягами з наказів №110-ОС та №107-ОС.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №360/385/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

22 червня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №360/385/23 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у загальній сумі 13293,37 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Разом з тим, не погоджуючись з діями відповідача щодо не проведення остаточного та повного розрахунку при виключені зі списків особового складу, позивач звернувся до суду з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 уже зверталася до суду з позовом до

Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з з 15.02.2022 по 14.07.2023 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 14.07.2023 у сумі 233 078 гривень 70 копійок включно (справа №600/5557/23-а).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №600/5557/23-а позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022 в сумі 77279 02 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 600/5557/23-а, згідно розрахункового листа від 08.08.2024 №572 та платіжної інструкції №2023 від 05.04.2024 перераховане середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62209, 61 грн. (пдфо 13910,22 грн., військовий збір 1159,19 грн.).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008). Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

У відповідності до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Однак, Законом № 2011-XII як і Положенням № 1153/2008 правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовому висновку щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладеному в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та багато інших.

Так, статтею 116 КЗпП України визначено, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №821/1083/17, у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Крім того Великою Палатою Верховного Суду зазначено також, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав і Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 (справа № 816/1640/17), зауваживши при цьому на обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. Так, аналізуючи синтаксичний розбір текстуального змісту положення статті 117 КЗпП України судова палата зробила висновок про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі № 520/11337/18.

В даному випадку, в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при виключені позивача зі списків особового складу не проведено з останнім повного розрахунку, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, що має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Так, визнаючись щодо дати з якої належить відраховувати період затримки остаточного розрахунку, суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу - 14.02.2022.

Між тим, остаточний розрахунок на виконання судового рішення у справі № 360/385/23 проведено лише 22.06.2024 (дата надходження коштів на банківський рахунок позивача).

Визнаючись щодо дати, з якої належить відраховувати період затримки остаточного розрахунку при звільнені, суд враховує, що затримка розрахунку позивача при звільнені має бути обчислена з наступного дня після його виключення, тобто з 15.02.2022.

Відповідно, період затримки остаточного розрахунку охоплюється з 15.02.2022 по 21.06.2024.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

У низці постанов Верховного Суду викладено висновок щодо необхідності проведення умовного поділу періоду за який особа має право на виплату середнього заробітку на 2 частини: до набрання чинності змін до КЗпП України, тобто до 19.07.2022 і після цього.

Такий висновок, зокрема викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22.

Відтак, у період з 15.02.2022 по 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

При цьому, як зазначено Верховним Судом до цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 21.06.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отже, визначаючись щодо суми середнього заробітку за період з 15.02.2022 по 19.07.2022, суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки про доходи від 21.08.2023 про заробітну плату позивача за грудень 2021 року - січень 2022 року загальний розмір виплаченого йому грошового забезпечення склав 26325,81 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період - 62 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток позивача складає 424,61 грн ( 26325,81 грн : 62 дні).

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 19.07.2022 (155 календарних днів) становить 65 814,55 грн. (424,61 грн х 155 календарних днів).

При цьому підлягають застосуванню критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 13293,37 грн / 65 814,55 грн (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,20.

Отже, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 15.02.2022 по 19.07.2022 та з врахуванням принципу співмірності становить 13 162,91 грн. (424,61 грн. х 155 календарних днів х 0,20).

Водночас зазначена сума є тією сумою коштів, з яких у подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні з 20.07.2022 по 21.06.2024 слід зазначити, що у даному випадку, враховуючи нову редакцію ст. 117 КЗпП України, підлягає обрахунку середній заробіток лише за шість місяців, що становить 185 календарних днів.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 78552,85 грн. (424,61 грн. х 185 календарних днів).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 21.06.2024 загалом складає 91715,76 грн.

Застосовуючи критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд у даній справі враховує такі обставини: позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням 15.02.2022; з позовом щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2022 роки позивач звернувся у лише у квітні 2023 року, тобто зі спливом більше 1 року після виключення зі списків; з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача вже стягнуто частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022 в сумі 77279, 02 грн (справа №600/5557/23-а).

Оскільки рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №600/5557/23-а вже стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати при звільненні за період з 15.02.2022 по 15.08.2022 в сумі 77279,02 грн та даний період входить до розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зменшити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 21.06.2024, відрахувавши суму у розмірі 77 279,02 грн, яка вже стягнута за рішенням суду та виплачена позивачу.

Враховуючи вищенаведені обставини та враховуючи принцип справедливості та співмірності суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14436,74 грн (91715,76 грн 77279,02 грн).

Щодо розрахунку представником позивача суми середнього заробітку у розмірі 170493,86 грн суд зазначає, що даний розрахунок зроблено не вірно.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевірив обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 15.02.2022 по 19.07.2022 та за період з 20.07.2022 по 21.06.2024, у межах шестимісячного строку, в сумі 14436,74 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять шість гривень 74 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова