Справа № 300/6491/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2024 р. справа № 300/6491/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боброва Ю.О.,
секретаря судового засідання Щерб`як Д.І.,
представника позивачки Гунька О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Гунько О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) про визнання дій протиправними щодо не повернення виконавчого документа стягувачу, скасування постанови про відкриття провадження №75733874, припинення провадження та скасування вжитих заходів примусового виконання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до вимог законодавства виконавчий документ повинен бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, якщо виконавчий документ не набрав законної сили. Вказує, що постанова про накладення штрафу є предметом оскарження в суді, тож виконавчий документ є таким, що не набрав законної сили, і підлягає поверненню стягувачу без виконання. Проте, зазначеного виконавцем зроблено не було, тому за наведених обставин, спірна постанова та вжиті заходи примусового виконання є безпідставними і підлягають скасуванню. З підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Також, просив скасувати як похідні постанови від 07.08.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, оскільки про їх наявність він дізнався в судовому засіданні після ознайомлення з відзивом на позовну заяву. Просив позов задовільнити повністю.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки наданий ДВС виконавчий документ постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, містила відмітку про набрання нею законної сили 29.06.2024. Відтак, державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження та вчинено інші дії щодо його виконання. Просив розгляд справи здійснювати без його участі.
Згідно положень частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 287 КАС України, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши і оцінивши докази, суд встановив наступне.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024, позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 у справі №350/1073/24 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області, інспектора відділення поліції № 2 (смт. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Фединяка Олега Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Судом встановлено, що 07.08.2024 державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №7733874 з виконання виконавчого документа постанови №2386218, виданої 13.06.2024. Документ вступив у законну силу 29.06.2024, що підтверджується листом відділення поліції № 2 (смт. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 09.09.2024.
Також, судом встановлено, 07.08.2024 відповідачем у виконавчому провадженні №75733874 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.
Надалі, 15.08.2024 державним виконавцем у даному виконавчому провадженні винесена постанова про арешт коштів боржника позивачки у справі ОСОБА_1 .
Вважаючи бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчого документа стягувачу та постанов державного виконавця, що винесені у даному виконавчому провадженні протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, з урахуванням норм матеріального права, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).
Нормами частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по-батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по-батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до частини 4 статті 4 вказаного Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
За правилами частин першої, другої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.
Так, відповідно до статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Предметом спору у даній справі є те, що на думку позивачки, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за порушення ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не набрала законної сили на момент відкриття виконавчого провадження.
Відтак, позивачка вважає, що відповідач повинен був повернути виконавчий документ, а не прийняти постанову від 07.08.2024 про відкриття виконавчого провадження №75733874 та вчиняти дії щодо примусового виконання.
Згідно з положеннями статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, зокрема, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1,300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Так, стаття 300-2 КУпАП визначає, що у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Таким чином, оскарження особою постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зупиняє можливість її пред`явлення до примусового виконання до розгляду відповідної скарги, що покликано забезпечити визначеність сторін у виниклих між ними правовідносинах.

Судом встановлено, що позивачем було оскаржено постанову серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024 до суду.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 у справі №350/1073/24 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Суд враховує, що органи ДВС і приватні виконавці в силу Закону №1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.

Отже, констатувавши відповідність виконавчого документа постанови ЕНА №2386218 від 13.06.2024 вимогам статті 4 Закону №1404-VIII, у тому числі, в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, відсутні підстави для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчого документа стягувачу та у подальшому відкритті виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого документа постанови серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024, а відтак і підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Разом з цим, на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із невиконанням постанови серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024, остання є предметом оскарження у Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області.

Аналіз установлених у цій справі фактичних обставин дає підстави для висновку про те, що на даний час постанова серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024 є предметом оскарження та, відповідно, набере законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Таким чином, підстави щодо примусового виконання постанови серії ЕНА №2386218 від 13.06.2024 на даний час відсутні та зазначені обставини порушують права позивачки.

Суд, зважаючи на обставини, що склалися у розглядуваній спірній ситуації, виходячи з меж заявлених позовних вимог, вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивачки є скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №75733874 від 07.08.2024 та, відповідно, винесені у виконавчому провадженні №75733874 постанови від 07.08.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та від 15.08.2024 про арешт коштів боржника.

Що стосується вимоги про припинення виконавчого провадження, то вона, на переконання суду, задоволенню не підлягає, оскільки перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС Україникритеріям, суд не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Натомість, суд перевіряє оскаржуване рішення, а також те, чи діяв суб`єкт владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і чи порушив права та інтереси позивача у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).

Таким чином, враховуючи, що факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду даної справи в частині позовних вимог, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 2422,40 грн. сплаченого нею судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.08.2024 про відкриття виконавчого провадження №75733874.

Визнати протиправною та скасувати постанову Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.08.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №75733874.

Визнати протиправною та скасувати постанову Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.08.2024 про стягнення виконавчого збору у виконавчого провадження №75733874.

Визнати протиправною та скасувати постанову Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.08.2024 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №75733874.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код в , пр. Незалежності, 3, м. Долина, Калуський район, Івано-Франківська область, 77500.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.