Справа № 140/9332/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

10 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9332/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Дмитрук В.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, який містить наступні позовні вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період в межах визначеного Законом строку позовної давності;

2) зобов`язати провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством етапом на 1 січня календарного року виплати пенсії, за період в межах визначеного Законом строку позовної давності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2024.2024 у справі № 140/15989/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 240/19227/21, позивач вказує, що норма пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (в частині інших виплат, щодо яких не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина) поширюється на підвищення (доплату) до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають па території радіоактивного забруднення, а відтак розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (у редакції, яка діяла до 01.01.2015) встановлюється із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленим на 01 січня відповідного календарного року.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

У відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Згідно з даними інформаційної системи «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2024.2024 у справі № 140/15989/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та вирішено:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 24 листопада 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Вказане рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку, а відтак набрало законної сили.

Таким чином, судом вже вирішено спір між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення нарахування та виплати щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-XII, та зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон 796-ХІІ), що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). При цьому підстави позову в обох випадках зводяться до одних і тих же обставин: позивач проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є непрацюючим пенсіонером; рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано неконституційним підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким було виключено статтю 39 Закону №796-XII.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач вказує на те, що рішенням суду від 05.09.2024.2024 у справі № 140/15989/23 зобов`язано відвідача у справі провести нарахування та виплату передбачених статтею 39 Закону №796-XII виплат виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат, тоді як в даній позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату вказаних виплат у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Вказане, на думку позивача, свідчить про наявність іншого ніж у справі №140/15989/23 предмету позову.

Суд не погоджується з такими висновками позивача з огляду на наступне.

Форма захисту порушеного права у вигляді позовної заяви до суду складається зі сторін спору, предмета та підстави позову.

Предмет позову це матеріально-правова вимога, заявлена позивачем до суду щодо усунення допущеного відповідачем порушення суб`єктивного права позивача. Звідси й саме поняття позову включає в себе одночасно матеріально-правову вимогу і процесуальну форму вираження в їх нерозривній єдності, яка визначається змістом спірних правовідносин.

І в даній справі, і в справі №140/15989/23 змістом спірних правовідносин є суб`єктивне право позивача на нарахування та виплату підвищення до пенсії на підставі та в розмірі визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Позивач стверджує, що позовна заява у даній справі містить інший предмет спору ніж у справі № 140/15989/23, оскільки він просить суд для визначення розміру спірних виплат застосувати іншу базову величину.

Однак, судом при вирішенні спору у справі № 140/15989/23 вирішено питання розміру спірних виплат.

Відтак, рішенням від 05.09.2024.2024 у справі № 140/15989/23 судом було вирішено спір між тими ж сторонами, який виник з аналогічних підстав та по суті тих же спірних правовідносин (з того ж предмету позову) відповідно до заявлених позовних вимог (матеріально-правових вимог).

Таким чином у відкритті провадження у даній справі слід відмовити на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України.

Частиною п`ятою статті 170 КАС України передбачено, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що якщо позивач не погоджується із рішенням суду від 05.09.2024.2024 у справі № 140/15989/23, яке набрало законної сили, в частині визначення базової величини для обрахунку розміру спірних виплат, він вправі звернутись до суду із заявою в порядку передбаченому процесуальним законом для перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 170, статтями 248, 256, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Дмитрук