Справа № 120/11753/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

10 вересня 2024 р. Справа № 120/11753/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришена Руслана Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000 гривень, за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та часу перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня, а саме за період з 05.04.2022 по 06.04.2022 включно, з 06.04.2022 по 12.05.2022 включно, з 13.05.2022 по 11.06.2022 включно період перебування у відпустці для лікування, з 20.06.2022 по 23.06.2022 включно, з 23.06.2022 по 19.07.2022 включно, з 20.07.2022 по 19.08.2022 включно період перебування у відпустці для лікування, з 09.09.2022 по 23.09.2022 включно, з 23.09.2022 по 07.10.2022 включно, з 02.12.2022 по 30.12.2022 виходячи з її розміру 100 000,00 грн на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Статтею 5 КАС України передбачено право на звернення до адміністративного суду. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб та повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтями 160, 161 КАС України.

Норми статей 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень даних норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Так, ч. 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Вказана норма кореспондує із ч. 1 ст. 123 КАС України, у якій йдеться про те, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Так, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду представник позивача вказала, що позивач з перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України приймав участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримані збройної агресії, а тому не мав змоги вчасно звернутися до суду із цим позовом.

Представник зауважила, що на підтвердження наведених позивачем обставин щодо безпосередньої участі по забезпеченню здійснення заходів національної безпеки і оборони позивачем подано до суду довідку від 25.04.2022 № 157, що видана військовою частиною НОМЕР_1 , якою підтверджується те, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, тривалий час перебував на лікуванні, у зв`язку з тяжким пораненням, що потребувало і тривалого часу для відновлення після поранення.

Відтак, позивач просить суд визнати поважними причини невчасного звернення до суду з позовом щодо оскарження дій військової частини НОМЕР_1 , адже такі причини в даному випадку пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду за його позовом (такими причинами є проходження позивачем військової служби та його безпосередня участь по забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України).

Оцінюючи такі доводи, суд зважає на таке.

Особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Положення ст. 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували особливості звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі у справах про виплату їм грошового забезпечення (чи його складових) у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 233 якого у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом із тим Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинність 19 липня 2022 року, до Кодексу законів про працю України внесено зміни.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які стосуються стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Таким чином, починаючи з 19 липня 2022 року, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

За висновками Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України, які суд застосовує у цій справі.

У позовній заяві позивач оскаржує дії відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000 гривень, за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та часу перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня, а саме за період з 05.04.2022 по 06.04.2022 включно, з 06.04.2022 по 12.05.2022 включно, з 13.05.2022 по 11.06.2022 включно період перебування у відпустці для лікування, з 20.06.2022 по 23.06.2022 включно, з 23.06.2022 по 19.07.2022 включно, з 20.07.2022 по 19.08.2022 включно період перебування у відпустці для лікування, з 09.09.2022 по 23.09.2022 включно, з 23.09.2022 по 07.10.2022 включно, з 02.12.2022 по 30.12.2022 виходячи з її розміру 100 000,00 грн на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Тобто спір стосується не нарахування та невиплати позивачу в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 за період з 05.04.2022 по 06.04.2022, з 06.04.2022 по 12.05.2022, з 13.05.2022 по 11.06.2022, з 20.06.2022 по 23.06.2022, з 23.06.2022 по 19.07.2022, з 20.07.2022 по 19.08.2022, з 09.09.2022 по 23.09.2022, з 23.09.2022 по 07.10.2022, з 02.12.2022 по 30.12.2022.

Разом із тим слід врахувати те, що відповідно до пункту першого глави XIX Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, наведеною нормою визначено імперативний припис щодо продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), без будь-яких винятків.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому необхідно врахувати те, що позивач не міг передбачити дату, з якої строк дії карантину завершиться, адже постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Тобто позивач був позбавлений можливості звернутися до суду з цим позовом в період дії карантину.

Відтак, на переконання суду, позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав з урахуванням процесуальних строків, визначених пунктом першим глави XIX Кодексу законів про працю України, у тримісячний строк з дня завершення дії карантину, тобто до 02 жовтня 2023 року (30 та 31 вересня вихідні дні).

При цьому позовна заява подана до Вінницького окружного адміністративного суду 05 вересня 2024 року, що свідчить про недотримання строку звернення до адміністративного суду, а тому слід дійти висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в наступних закладах охорони здоров`я:

- з 05.04.2022 по 06.04.2022 в КНП ММР Міська лікарня N? 3, що підтверджується випискою № 2196/153 із медичної картки стаціонарного хворого;

- з 06.04.2022 по 12.05.2022 в Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується випискою № 2563 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого;

- відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 362 від 09.05.2022 року старший солдат ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів;

- з 20.06.2022 по 23.06.2022 в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, що підтверджується перевідним епікризом № 5917;

- з 23.06.2022 по 19.07.2022 в відділенні медичної реабілітації в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується Виписним епікризом № 905;

- відповідно до Довідки військово-лікарської комісії В/Ч НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів;

- з 09.09.2022 по 23.09.2022 в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого нейрохірургічного відділення № 10558;

- з 23.09.2022 по 07.10.2022 в КНП «Барська МЛ», що підтверджується Виписним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1058;

- з 02.12.2022 по 30.12.2022 КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого нейрохірургічного відділення № 14524.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2023 № 42 підтверджується, що з 11.02.2023 позивач виключений із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

Встановлюючи момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, суд зазначає, що оскільки спірна додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, є щомісячним періодичним платежем та виплачується військовослужбовцю у наступному місяці, що йде за місяцем, за який здійснюється її нарахування, одночасно з виплатою грошового забезпечення, а тому в будь-якому разі про порушення свого права на отримання такої додаткової винагороди позивач дізнався при отриманні грошового забезпечення в наступному місяці, що йшов за місяцем, за який позивачу не було здійснено нарахування цієї винагороди.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Таким чином, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

З огляду на зазначене, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Частиною 1 статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

3. Запропонувати позивачу у 10-ти денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

4. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна