Справа № 500/4292/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4292/24

10 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Драус Ольгу Олегівну звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 33 від 31.05.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідачів зарахувати до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи за посадою тракториста, з 01.02.1994 по 28.02.2018, а також до страхового стажу період роботи з 11.01.1990 по 05.10.1990 згідно трудової книжки від 15.01.1990;

зобов`язати відповідачів призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ, починаючи з дати звернення за пенсією 23.05.2024.

В обґрунтування позову вказано, що позивач 23.05.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 33 від 31.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку із відсутністю пільгового стажу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не зараховано до загального страхового стажу період роботи згідно трудової книжки з 11.01.1990 по 05.10.1990 у зв`язку з неповною підставою звільнення з роботи; не зараховано до пільгового страхового стажу період роботи згідно довідки від 20.12.2017 № 5, виданої ТОВ «Агрофірма Нива», з 01.02.1994 по 25.12.2008, оскільки актом перевірки від 02.05.2024 № 19001103-1/2121 не підтверджується робота ОСОБА_1 на посаді тракториста. Крім того, згідно архівної довідки про реорганізацію від 11.01.2024 № 39 Агрофірма «Нива» реорганізована в ТОВ «Нива» 08.03.2000, тобто має місце розбіжність назви підприємства; згідно довідки від 05.03.2024 № 14, виданої ТОВ «Агрофірма Медобори», з 26.12.2008 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 04.02.2024, оскільки довідка не відповідає додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (невірно зазначені пункт, підпункт, стаття та закон України, на підставі яких періоди зараховуються до пільгового стажу, відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Позивач не погоджується з таким рішенням територіального органу Пенсійного фонду, зазначає, що дії цього відповідача порушують права позивача, оскільки записи про роботу у вказані періоди засвідчені підписами посадових осіб згаданих підприємств та скріплені відповідними печатками, а також записи в трудовій книжці повністю підтверджуються зібраними та поданими відповідачам документами, в тому числі і довідками №5 та №14.

Позивач вчинив всі необхідні дії для підтвердження періодів роботи трактористом, а відтак не може нести тягар відповідальності за бездіяльність роботодавця чи формування роботодавцем відповідних первинних документів та їх здачі на зберігання до архіву. Також зазначає, що уточнюючі довідки підприємств необхідні для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці, що є основним документом щодо стажу особи, відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. В даному випадку відповідач безпідставно не взяв до уваги трудову книжку, де вказано періоди роботи. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Також позивач звертає увагу, що з 23.01.2020 (з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020) існують два Закони, що одночасно регламентують правила призначення пенсій на пільгових умовах, а саме: стаття 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та стаття 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII. Вказані правові норми містять розбіжності в умовах призначення пенсії на пільгових умовах щодо вікового цензу та необхідного стажу.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, позивач вважає, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для особи, а саме статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII (положення якого визнано неконституційними).

При цьому покликається на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, де вказано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на викладене вважає, що оскаржувані дії та рішення порушують право позивача на соціальний захист та просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, витребувано додаткові докази.

16.07.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 34 роки 08 місяців 02 дні, спеціальний стаж - не визначений. Вважає, що до страхового стажу підставно не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 15.01.1990 НОМЕР_1 з 11.01.1990 по 05.10.1990 в зв`язку з неповною підставою звільнення з роботи. До спеціального стажу не зараховано окремі періоди роботи через неналежне оформлення довідок про підтвердження страхового стажу, а також враховуючи, що актом перевірки від 02.05.2024 не підтверджується робота позивача трактористом.

Також відповідач зазначає, що головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність спеціального стажу.

З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.42-45).

Додатково Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області направило до суду заяву від 16.07.2024 про те, що не має змоги надати копії матеріалів пенсійної справи позивача, оскільки вказана електронна пенсійна справа після відпрацювання була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання позивача, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (а.с.50-51).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подало, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

27.08.2024 на виконання вимог ухвали суду від 23.08.2024 про витребування доказів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подані копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.59-111). У супровідному листі про направлення суду доказів цей відповідач вказав, що проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), досягнувши віку 55 років, 23.05.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додав відповідні документи на підтвердження страхового стажу (а.с.60).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №33 від 31.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У рішенні вказані умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на пункт 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Зазначено, що вік заявника 55 років, страховий стаж особи становить 34 років 8 місяців 2 дні.

До страхового стажу не зараховано період з 11.01.1990 по 05.10.1990 в зв`язку з неповною підставою звільнення з роботи.

Спеціальний стаж особи не визначений. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи відповідно до довідки від 20.12.2017 №5, виданої ТОВ «Агрофірма «Нива», за період з 01.02.1994 по 25.12.2008, оскільки актом перевірки від 02.05.2024 № 1900-1103-1/2121 не підтверджується робота позивача на посаді тракториста. Крім того, згідно архівної довідки про реорганізацію від 11.01.2024 № 39 Агрофірма «Нива» реорганізована в ТОВ «Нива» 08.03.2000, таким чином має місце розбіжність назви підприємства; згідно довідки від 05.03.2024 № 14, виданої ТОВ «Агрофірма «Медобори», за періоди з 26.12.2008 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 04.02.2024, оскільки довідка не відповідає додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (невірно зазначені пункт, підпункт, стаття та закон України, на підставі яких періоди зараховуються до пільгового стажу, відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) (а.с.9).

Позивач не погоджується з такими діями та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, вважає їх протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-1 Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Цей розділ включає статті 114-115.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Аналогічні умови призначення пенсії трактористам-машиністам на пільгових умовах визначені пунктом «в» частини першої статті 13 Закону №1788-XII.

Так, згідно з пунктом в частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, далі Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ, цією нормою було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Тобто Законом №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, було збільшено загальний страховий стаж для чоловіків з 25 років до 30 років.

Разом з цим, Законом №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій трактористам-машиністам, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом в частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: в) трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі».

Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій трактористам-машиністам регламентуються одночасно пунктом в частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

При цьому суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06), у якому вказано, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу належного урядування. Так, в рішенні від 20.05.2010 у справі Лелас проти Хорватії (заява № 55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (пункт 74).

Отже, принцип належного урядування без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу належного урядування.

За таких обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії трактористам-машиністам, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області мало визначити чи є найбільш сприятливим для позивача нормативне регулювання, закріплене у пункті в статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, у редакції до внесення змін Законом Україна від 02.03.2015 № 213-VIII, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області мало з`ясувати чи ОСОБА_1 належить до осіб, які працювали до 01.04.2015 машиністом-трактористом, та мав стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 01.04.2015 (не менше 25 років). У суду відсутній розрахунок страхового стажу позивача на 01.04.2015, а тому суд не може однозначно констатувати про право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту в статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, у редакції до внесення змін Законом Україна від 02.03.2015 № 213-VIII.

Як слідує з оскаржуваного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

При цьому спірними є питання незарахування окремих періодів роботи як до загального страхового стажу, так і до спеціального.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7. Так, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Трактористи-машиністи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених наведених вище умов. Трактористам-машиністам, постійно зайнятим на причіпних і стаціонарних установках і агрегатах, пенсії призначаються на загальних підставах.

Таким чином, головними умовами для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку (55 років); наявність страхового стажу станом на 01.04.2015 не менше 25 років (при невиконанні цієї умови, станом на дату звернення не менше 30 років); виконання робіт упродовж 20 років на посаді тракториста-машиніста, який безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. Невиконання хоча б однієї із цих умов не дає підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку №637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, однак у разі відсутності у ній відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах (для тракториста-машиніста - про безпосередню участь у виробництві сільськогосподарської продукції), особа, яка звертається за призначенням пенсії, повинна надати уточнюючу довідку про підтвердження пільгового трудового стажу відповідно до пункту 20 Порядку №637.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Предметом доказування у цій справі є наявність обставин, які підтверджують факт роботи позивача у спірний період саме трактористом (трактористом-машиністом), тобто за професією і виконуваною роботою, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, а також підстави для зарахування періоду з 11.01.1990 по 05.10.1990 до загального страхового стажу при наявності недоліків у записах трудової книжки за цей період.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.10-11) щодо спірних періодів його роботи, у тому числі трактористом, які містять такі відомості про роботу:

«Скалатське кар`єроуправління»:

запис №2, 11.01.1990, прийнятий на роботу водієм, підстава: наказ №6 від 11.01.1990;

запис №3, 05.10.1990, звільнений з роботи за власним бажанням, підстава: наказ від 05.10.1990;

запис про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою підприємства (а.с.10 зворот).

ТОВ «Агрофірма «Нива»:

запис №6, 01.02.1994, прийнятий на роботу трактористом, підстава: протокол №2 від 01.02.1994;

запис №7, 25.12.2008, звільнений з роботи за власним бажанням, підстава: наказ №99 від 25.12.2008;

запис про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою ТОВ «Агрофірма «Нива» (а.с.11).

ТОВ «Агрофірма «Медобори»:

запис №8, 26.12.2008, прийнятий на роботу трактористом, підстава: наказ №5 від 26.12.2008;

запис №9, 01.03.2018, назву посади змінено на тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва;

запис про звільнення відсутній.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач працював в ТОВ «Агрофірмі «Медобори» по 04.02.2024, а з 05.02.2024 проходив військову службу в особливий період (а.с.104).

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок у вказаний період роботи позивача було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; далі - Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 глави 4 Інструкції № 162).

Як встановлено судом, період роботи ОСОБА_1 з 11.01.1990 по 05.10.1990 в Скалатському кар`єроуправлінні не зарахований до страхового стажу, оскільки зазначена неповна підстава звільнення (відсутній номер наказу про звільнення) у записі трудової книжки.

Суд погоджується з тим, що у записі №3 від 05.10.1990, відповідно до якого позивач звільнений з роботи за власним бажанням, не вказаний номер наказу. При цьому такий запис засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства та печаткою підприємства (а.с.10 зворот).

Водночас суд звертає увагу, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

З огляду на наведене відсутність у записі про звільнення з роботи у трудовій книжці позивача номера наказу про звільнення з роботи не може бути підставою для неврахування відповідних періодів трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, аргументи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про наявність недоліків у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 як підставу для незарахування згідно з записами цієї трудової книжки до його страхового стажу періоду трудової діяльності, що враховуються до стажу роботи, суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Отже, періоди роботи позивача з 11.01.1990 по 05.10.1990 в Скалатському кар`єроуправлінні підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Інші спірні періоди роботи позивача з 01.02.1994 по 25.12.2008 та з 26.12.2008 по 28.02.2018 зараховані до страхового стажу, проте не зараховані до спеціального стажу.

З цього приводу суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить відомості про його роботу з 01.02.1994 по 25.12.2008 трактористом в ТОВ Агрофірмі «Нива», з 26.12.2008 по 28.02.2018 трактористом в ТОВ «Агрофірмі «Медобори», з 01.03.2018 по 04.02.2024 трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Агрофірмі «Медобори».

Проте у трудовій книжці позивача відсутні відповідні записи стосовно його безпосередньої зайнятості у спірні періоди у виробництві сільськогосподарської продукції, що дає право на пільгову пенсію за посадою тракториста-машиніста, а тому спеціальний трудовий стаж повинен підтверджуватися уточнюючими довідками підприємства сільського господарства, де позивач працював.

Разом з заявою про призначення пенсії позивач надав до органів Пенсійного фонду України довідку видану ТОВ «Агрофірма «Нива» №5 від 20.12.2017 про те, що він працював з 01.02.1994 по 25.12.2008 трактористом сільськогосподарського виробництва і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві. Зазначені періоди зараховуються до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Довідка видана на підставі книг обліку наказів 1994-2008 роки та книг обліку по заробітній платі за 1994-2008 роки (а.с.78).

Даний період не зараховано до пільгового страхового стажу через те, що актом перевірки від 02.05.2024 № 19001103-1/2121 не підтверджується робота ОСОБА_1 на посаді тракториста. Крім того, згідно архівної довідки про реорганізацію від 11.01.2024 № 39 Агрофірма «Нива» реорганізована в ТОВ «Нива» 08.03.2000, тобто має місце розбіжність назви підприємства.

З приводу цього суд зауважує, що жоден з відповідачів не надав суду акт перевірки від 02.05.2024 № 19001103-1/2121, незважаючи, що докази у відповідачів витребовувалися як ухвалою від 12.07.2024 про відкриття провадження у справі, так і додатково у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ухвалою від 23.08.2024 про витребування доказів. А тому суд вважає, що відповідачі не довели правомірність своїх висновків стосовно того, що робота ОСОБА_1 з 01.02.1994 по 25.12.2008 на посаді тракториста не підтверджена.

Щодо зазначення в оскаржуваному рішенні того, що згідно архівної довідки про реорганізацію від 11.01.2024 № 39 Агрофірма «Нива» реорганізована в ТОВ «Нива» 08.03.2000, тобто має місце розбіжність назви підприємства, то суд зазначає наступне.

Позивач разом з заявою про призначення пенсії подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку архівного відділу №5 Тернопільської районної державної військової адміністрації Тернопільської області від 11.01.2024 №39 про те, що колгосп «ім. Радянська Армія» село Камянки був реорганізований в колгосп «Радянська Україна» згідно з протоколом №1 від 06.02.1973. Згідно загальних збрів колгоспників колгоспу «Радянська Україна» №1 від 24.01.1992 колгосп «Радянська Україна» перейменовано в Агрофірму «Нива». Згідно протоколу зборів уповноважений №1 від 08.03.2000 Агрофірму «Нива» реорганізовано в ТОВ «Нива» (а.с.61).

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду копію довідки архівного відділу №5 Тернопільської районної державної військової адміністрації Тернопільської області від 11.01.2024 №39 про те, що колгосп «ім. Радянська Армія» село Кам`янки був реорганізований в колгосп «Радянська Україна» згідно з протоколом №1 від 06.02.1973. Згідно загальних збрів колгоспників колгоспу «Радянська Україна» №1 від 24.01.1992 колгосп «Радянська Україна» перейменовано в Агрофірму «Нива». Згідно протоколу зборів уповноважений №1 від 08.03.2000 Агрофірму «Нива» реорганізовано в ТОВ «Агрофірма «Нива» (а.с.15 зворот).

Фактично мова йде про одну й ту ж довідку (дата та номер співпадають), проте крайня довідка вказує на правильне найменування села Кам`янка (замість неправильного Камянка в першій довідці) та про реорганізацію Агрофірми «Нива» в ТОВ «Агрофірма «Нива» (а не ТОВ «Нива» як в першій довідці).

Суд допускає, що спеціаліст архівного відділу Тернопільської районної державної військової адміністрації Тернопільської області могла допуститися помилки (описки) в першій довідці, яка надавалася позивачем разом з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Проте допущені помилки (неточності) можуть бути виправлені через відповідне застереження про це з видачою нової довідки, а не шляхом підміни довідки з іншими відомостями, що є недопустимим та оцінюється судом критично.

Водночас, наявність таких неточностей стосовно реорганізації сільськогосподарського товариства, при наявності уточнюючої довідки, виданої ТОВ «Агрофірма «Нива», з якого був звільнений позивач, а також належного запису у трудовій книжці, на переконання суду, не впливає на можливість прийняти таку уточнюючу довідку та врахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.02.1994 по 25.12.2008 трактористом в ТОВ Агрофірмі «Нива».

Довідкою ТОВ «Агрофірма «Нива» №5 від 20.12.2017 підтверджується трудова діяльність позивача з 01.02.1994 по 25.12.2008 трактористом сільськогосподарського виробництва і безпосередня зайнятість на виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві, що є достатньою умовою для зарахування цього періоду до спеціального страхового стажу.

Інший спірний період стосується роботи позивача в ТОВ «Агрофірма «Медобори» з 26.12.2008 по 28.02.2024. Він підтверджується записами трудової книжки позивача, про що зазначено вище. Також одночасно з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач подав довідку від 05.03.2024 № 14, видану ТОВ «Агрофірма «Медобори» про те, що ОСОБА_1 працював з 26.12.2008 по 28.02.2018 трактористом, з 01.03.2018 по 04.02.2024 трактористом-машиністом с/г виробництва, з 05.02.2021 по день видачі довідки увільнений від роботи на час призову на військову службу за загальною мобілізацією і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві. Зазначені періоди зараховуються до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту «в» статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення». Довідка видана на підставі книг обліку трудового стажу та книг обліку по заробітній платі за 2008-2021 роки (а.с.104).

За змістом оскаржуваного рішення ця довідка не взята до уваги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, оскільки довідка не відповідає додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (невірно зазначені пункт, підпункт, стаття та закон України, на підставі яких періоди зараховуються до пільгового стажу, відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду копію довідки від 05.03.2024 № 14, видану ТОВ «Агрофірма «Медобори» про те, що ОСОБА_1 працював з 26.12.2008 по 28.02.2018 трактористом, з 01.03.2018 по 04.02.2024 трактористом-машиністом с/г виробництва, з 05.02.2021 по день видачі довідки увільнений від роботи на час призову на військову службу за загальною мобілізацією і був безпосередньо зайнятий на виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві. Зазначені періоди зараховуються до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Довідка видана на підставі книг обліку трудового стажу та книг обліку по заробітній платі за 2008-2021 роки. Довідка містить норму статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.13 зворот).

Позивач знову допустив підміну первинної довідки, вказавши в крайній довідці пункт 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» замість пункту «в» статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення». Суд ще раз вказує, що такий доказ суд оцінює критично та не бере до уваги, позаяк інша довідка видається з новою датою та новим номером із застереженням про підстави її видачі при наявності іншої довідки.

Водночас на остаточні висновки суду ця обставина не впливає, оскільки первинна довідка від 05.03.2024 № 14, видана ТОВ «Агрофірма «Медобори», підтверджувала пільговий стаж ОСОБА_1 у спірний період трактористом та трактористом-машиністом. Посилання на пункт «в» статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» суд вважає допустимим, бо дана норма регулює питання призначення пільгової пенсії трактористам-машиністам, а відсутність вказівки на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не робить таку довідку недійсною чи недостовірними відомості такої довідки про роботу позивача трактористом.

Крім того, цей же період роботи ОСОБА_1 в ТОВ «Агрофірмі «Медобори» трактористом та трактористом-машиністом підтверджено актом перевірки Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-1103-1/2122 від 02.05.2024 (а.с.62-64).

Відтак до спеціального (пільгового) стажу позивача підлягають зарахуванню обидва спірні періоди з 01.02.1994 по 25.12.2008 та з 26.12.2008 по 28.02.2018 (як просить позивач у позові).

Оскільки мотиви прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення № 33 від 31.05.2024 в частині незарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності ОСОБА_1 з 11.01.1990 по 05.10.1990 та до спеціального (пільгового) стажу трудову діяльність трактористом з 01.02.1994 по 28.02.2018 є безпідставними, то суд дійшов висновку, що таке рішення не відповідає приписам чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, а вказані періоди - зарахуванню до страхового стажу та спеціального відповідно.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідачів призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ, починаючи з дати звернення за пенсією 23.05.2024 (саме так зазначено у позовній заяві), то суд звертає увагу на таке.

По перше, пенсія позивачу на пільгових умовах може бути призначена як особі, що працювала трактористом-машиністом при дотриманні умов для її призначення (віку, загального та спеціального страхового стажу), тобто за пунктом «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чи за пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але аж ніяк за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як просить позивач.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 34 роки 08 місяців 2 дні (а.с.111), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.9).

Фактично весь цей період позивач працював трактористом, трактористом-машиністом, а саме з 01.02.1994 по 04.02.2024, тобто спеціальний страховий стаж становить більше 20 років, тобто виконуються усі умови щодо віку, наявності загального та спеціального страхового стажу, що свідчить про наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту 3 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Оскільки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся з заявою про призначення пенсії 23.05.2024, тобто по спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення пенсії, то таку необхідно призначити саме з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з 23.05.2024.

По друге, суд враховує, що положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі змінами) зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961), (далі - Порядок №22-1), передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за результатами розгляду його заяви рішенням № 33 від 31.05.2024, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Отже, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Тож дії зобов`язального характеру щодо зарахування страхового стажу та призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення). При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не проводитиме її виплату.

Таким чином, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області заявлені безпідставно.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 33 від 31.05.2024 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 23.05.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 11.01.1990 по 05.10.1990, до пільгового страхового стажу з 01.02.1994 по 28.02.2018 трактористом, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

При цьому суд зауважує, що права позивача порушені саме оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 33 від 31.05.2024, а тому додатково КАС України не вимагає визнання протиправними ще й дій щодо прийняття такого рішення (як просить позивач).

Зважаючи на те, що суд задовольняє позов частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 12.06.2024 (а.с.36).

У позові представник позивача заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, серед іншого, на професійну правничу допомогу.

Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною першою-другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат адміністративний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 134 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у якій розглядалося судом касаційної інстанції питання щодо застосування норм права, відповідно до яких здійснюється визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподіл.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах першій, третій статті 139 КАС України, відповідно до яких:

при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа;

при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Щодо порядку обчислення гонорару, то згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, про який йдеться у частині четвертій статті 134 КАС України, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У цій справі суд встановив, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Драус Ольга Олегівна, про що свідчить копія ордера про надання правничої допомоги серії ВО №1081384 (а.с.34 зворот).

До матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої (адвокатської) допомоги, проте якість такого доказу є настільки неналежною та нечитабельною, що суд не з`ясував з його змісту ні його номер, ні дату, ні сторін, зокрема найменування клієнта. Так само нечитабельним є додаток № 1 з вартістю послуг за надання правничої допомоги (а.с.29-31).

Також в матеріалах справи є копія квитанції від 12.06.2024 про переказ коштів від ОСОБА_1 отримувачу ОСОБА_2 з призначенням платежу: надходження готівки за платіжними картками. Жодної інформації, яка б свідчила про перерахування коштів позивачем адвокату за надані правничі послуги в цій справі такий документ не містить.

Отже, до матеріалів справи не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідачів. Отож у частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити позивачу повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 33 від 31.05.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити з 23.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 3 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши ОСОБА_1

до загального страхового стажу трудову діяльність з 11.01.1990 по 05.10.1990 в Скалатському кар`єроуправлінні водієм;

до спеціального страхового стажу трудову діяльність з 01.02.1994 по 25.12.2008 трактористом в ТОВ «Агрофірма «Нива», з 26.12.2008 по 28.02.2018 трактористом у ТОВ «Агрофірма «Медобори».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вулиця Смілянська, 23, місто Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в )

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2024.

Суддя Чепенюк О.В.