Справа № 300/3549/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2024 р. справа № 300/3549/24
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі по тексту також - відповідач 2, ГУ ПФУ в Сумській області), в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи в комунальному некомерційному підприємстві "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" (надалі по тексту також КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області") з 26.10.2006 по дату звернення за пенсією до пільгового стажу за Списком №2, а також до загального страхового стажу, враховуючи його, у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у подвійному розмірі, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 25.01.2024 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
До відкриття провадження у справі, від позивача 10.05.2024 надійшла заява від 10.05.2024 про уточнення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1 виклала позовні вимоги в такій редакції:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи у КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з 26.10.2006 по дату звернення за пенсією до пільгового стажу за Списком №2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 25.01.2024 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 прийнято до розгляду коментовану заяву про уточнення позовних вимог, у відповідності до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) (а.с.42-43).
На думку ОСОБА_1 , до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, згідно якої пенсія на пільгових умовах за Списком №2 призначається, зокрема, жінкам після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, а не положення статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно якої пенсія на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах55 років і за наявності не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 263 КАС України (а.с.42-43).
На думку представника відповідача 1, не заслуговують на увагу доводи позивача в розрізі того, що бланк трудової книжки ОСОБА_1 відповідає зразку трудових книжок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301, адже на перші сторінці вказаної трудової книжки в графі рік заповнення зазначено "20__ р.", а тому відомості у трудову книжку не могли бути внесені у 1993 році.
Представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області звертає увагу на те, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Однак, в довідці №61 від 05.04.2024 зазначено, що ОСОБА_1 працювала в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" в період з 26.10.2006 по 17.07.2012, з 23.07.2012 по 12.06.2020 та з 12.06.2020 по теперішній час. Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1993 позивач працювала у вказаному закладі з 26.10.2006 по 12.06.2020, з 12.06.2020 по теперішній час. Вказує на відсутність в трудовій книжці ОСОБА_1 записів про звільнення з 17.07.2012 та про прийняття на роботу з 23.07.2012. Таким чином, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно довідки №61 від 05.04.2024 про пільговий характер роботи, оскільки періоди роботи у вказаній довідці не співпадають з записами в трудовій книжці. З огляду на викладене, відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття провадження від 13.05.2024 у справі №300/3549/24 надіслано одержувачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, котру доставлено до електронного кабінету останнього 13.05.2024 о 19:42 годині (а.с.46).
Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.
Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини 6 статті 251 КАС України).
З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.05.2024 вважається врученою відповідачу 2 належним чином.
ГУ ПФУ в Сумській області, станом на 10.09.2024, не скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 13.05.2024.
В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.10.2006 по 10.04.2024 (день звернення за призначенням пенсії) працювала у КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області", на посадах молодшої сестри палатної, сестри буфетниці, молодшої медичної сестри, про що свідчать записи за №№4-9 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1993 (а.с.13-16).
Посади, за періоди роботи з 26.10.2006 по 17.07.2012, з 23.07.2012 по 12.06.2020 та з 12.06.2020 по 05.04.2024, які займала позивач, передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджується довідкою за №61 від 05.04.2024 (а.с.19).
ОСОБА_1 10.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою №375/4243/2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.56-57). До вказаної заяви позивач, серед іншого, долучила трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідку від 05.04.2024 за №61, довідку від 05.04.2024 за №52, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 і картку платника податків (а.с.58-69).
У матеріалах справи відсутні докази, що в період з 05.04.2024 (день видачі довідки за №61 від 05.04.2024) по 10.04.2024 (день звернення за призначенням пенсії) позивач припинила трудові відносини із КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області".
Також, згідно оскаржуваного рішення, не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.02.1993, оскільки бланк трудової книжки від 2 000 року та до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №61 від 05.04.2024 про пільговий характер роботи, оскільки періоди роботи в довідці не співпадають з записами в трудовій книжці (а.с.9).
Виходячи із змісту оскаржуваного рішення та відзиву на позов, відповідачі керуються приписами статті 114 Закону №1058-IV, за змістом яких право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки після досягнення 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років, у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, та не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).
Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).
Як встановлено судом, у ОСОБА_1 наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 від 11.02.1993, котру остання надавала відповідачу 1 при зверненні із заявою від 10.04.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах (а.с.13-16, 60-61).
Згідно наявних у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 11.02.1993 записів позивач, серед іншого:
- з 26.10.2006 прийнята на роботу у Коломийську районну інфекційну лікарню на посаду молодшої сестри палатної тимчасово (запис №4);
- з 01.10.2009 переведена на посаду молодшої медичної сестри буфетниці (запис №5);
- з 01.11.2011 переведення на посаду молодшої медичної сестри палатної (запис №6);
- з 01.01.2019 змінено назву посади з "молодша медична сестра палатна" на "молодша медична сестра (санітарка палатна)" (запис №7);
- з 12.06.2020 звільнена з посади у зв`язку з переведенням в Комунальне некомерційне підприємство "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" (запис №8);
- з 12.06.2020 прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) в порядку переведення (запис №9).
Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємства/установи та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності.
Щодо не зарахування періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1993, то суд вказує на таке.
Бланк трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.02.1993 відповідає Бланку та вкладишу до неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" (надалі по тексту також - Бланк №301). Остання містить усі необхідні графи, титульна сторінка також відповідає Бланку.
Відповідачі не навели суду жодного доводу чи аргументу, які б засвідчували, що наявні в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 11.02.1993, записи виконані роботодавцями у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58.
Період роботи ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з 26.10.2006 по час звернення за призначенням пенсії підтверджується не лише записами, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 11.02.1993, а й наявною в матеріалах справи довідкою за №52 від 05.04.2024 (а.с.63).
Не можна вважати переконливими аргументи відповідачів, про те, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 11.02.1993 є неналежним підтвердженням наявності відповідного, в тому числі спірного, трудового стажу.
Дійсно на першій сторінці трудової книжки в рядку "Дата заповнення" після дати ("11") і місяця ("лютого"), рукописним способом кульковою ручкою вчинений запис "1993", який нанесений в ділянці друкованого місця внесення інформації - "20___ р." (а.с.13).
Щодо даного зауваження суд відзначає, що відповідачі жодним чином не розкрили зміст своїх аргументів, яким чином саме такий спосіб занесення першим роботодавцем (ПФ ("Богатир") інформації в трудову книжку позивача, ставить під сумнів усі чи окремі записи про трудову діяльність ОСОБА_1 .
Відповідачем варто мати на у увазі, що весь спірний стаж позивача за Списком №2 в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" має місце після 26.10.2006, тобто після 01.01.2000.
Крім вказаного, варто відхилити міркування відповідачів про те, що періоди роботи згідно довідки від 05.04.2024 за №61 не співпадають із записами в трудовій книжці, і, як наслідок відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивачу періодів роботи відповідно до згаданої довідки, виходячи із наступного:
- по перше, у дослідженому випадку суд не виявив умову, існування якої вимагає надання у позивачем уточнюючої довідки підприємства або його правонаступника, так як, на переконання суду, у трудовій книжці за період з 26.10.2006 по даний час наявні достатні відомості про найменування посади, виконання роботи на якій надає право на пенсію на пільгових умовах;
- по друге, записи трудової книжки за такий період (з 26.10.2006 по даний час) не містять даних про не зайнятість позивача повний робочий день, в тому числі відповідачі не надали суду докази, зміст яких міг би свідчити про існування обґрунтованого сумніву у підтвердження такої обставини;
- по третє, право особи на соціальний захист, за встановлених обставин, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, необхідність якого не доведена відповідачами.
При цьому, збереження тих чи інших відомостей у документальній формі про обставини трудової діяльності, окрім трудової книжки, не може контролюватись пенсіонером, відповідно, на нього не повинна покладатись відповідальність за їх відсутність.
Довідка за №61 від 05.04.204 підтверджує наявний стаж роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, та засвідчує що ОСОБА_1 , в періоди з 26.10.2006 по 17.07.2012, з 23.07.2012 по 12.06.2020 та з 12.06.2020 по 05.04.2024 (день оформлення довідки №61 від 05.04.2024), в тому числі по 10.04.2024 (день звернення за призначенням пенсії), працювала повний робочий день в Коломийській районній інфекційній лікарні та Комунальному некомерційному підприємстві "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області", і по своїй суті, така є додатковим (у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній), а не безумовним, доказом підтвердженням стажу.
Проте, у спірному випадку, пенсійному органу надано трудову книжку ОСОБА_1 , котра є основним документом для підтвердження стажу та у якій є всі необхідні записи, з посиланням на відповідні накази (про прийняття/переведення/звільнення із займаних посад).
В контексті вказаного слід так враховувати приписи пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також Порядок №22-1), за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку №22-1.
У спірних правовідносинах орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б перевірити достовірність поданих документів на підтвердження стажу позивача, що, на переконання суду, є порушенням вищезазначених норм.
За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на ОСОБА_1 тягар доказування власного неперевіреного сумніву у достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
В розгляді даної адміністративної справи Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, не довело про наявність допустимих і належних доказів, які спростовують відомості вказані у трудовій книжці, в тому числі в частині перебування на посаді і виконання праці зі шкідливими умовами праці
Судом встановлено, що не співпадіння періодів роботи в довідці за №61 від 05.04.2024 та записами, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 від 11.02.1993, фактично стосується періоду з 18.07.2012 по 22.07.2012 (5 днів). Вказаний період припадає на період проведення атестації робочих місць, оскільки наказ №31 про наступну атестацію робочих місць виданий лише 23.07.2012, а тому і підлягав зарахуванню період з 23.07.2012 (а.с.24).
Водночас, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 (надалі по тексту також - Порядок №422) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 за №41 (надалі по тексту також - Методичні рекомендації №41).
Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівником у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства.
Проте, жодні причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу позивачу, оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації.
Таким чином, проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Слід дійти до висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Як вже неодноразово зазначалось судом, усі необхідні записи про періоди роботи позивача, зокрема, у КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з 26.10.2006 і по даний час, містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 11.02.1993, яка слугує основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Слід зазначити про необґрунтованість застосування відповідачем 2, в при прийнятті спірного рішення, положення пункту 2 частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах, з огляду на вказане.
Водночас, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, в силу приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:
- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- атестація робочих місць;
- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в коментованій вище редакції) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.
У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 регламентовано, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам...".
При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788--XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Відтак, статтею 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
За висновками пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. При цьому, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
З урахуванням вказаного, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
- по перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;
- по друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування;
- по третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
За вказаних обставин, обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Вирішуючи даний спір, суд враховує правові висновки, сформовані у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 (зразкова справа), з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.
Таким чином суд вважає помилковими доводи відповідачів про відсутність у позивача необхідного загального страхового стажу 20 років, оскільки такий стаж згідно оскаржуваного рішення становить 23 роки 7 місяців 14 днів, що є достатнім (більше 20 років) з урахуванням умов призначення пільгової пенсії за списком №2, визначених Законом №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці №383 від 18.11.2005, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, чинні на період роботи особи.
Так, з 16.01.2003 по 23.06.2016 - діяв Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, після 24.06.2016 - діє Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016.
Як уже зазначено судом вище, посади, які займала позивач, зокрема з 26.10.2006 і день звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах (10.04.2023) у КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області", передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були, і є чинними на період її роботи.
В матеріалах справи містяться копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого 06.12.2001 (а.с.10-12), згідно якого позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 10.04.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, остання досягла віку 50 повних років.
Зважаючи на досягнення позивачем 50 років, наявності у неї загального страхового стажу понад 20 років, в тому числі стажу роботи за Списком №2 понад 10 років (з 20.10.2006 по 10.04.2024 - з урахуванням висновку щодо зарахування до пільгового стажу спірного періоду роботи), суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
За наявності формально сформульованої підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії, відповідачі не довели існування законної мети такої відмови, яка б обґрунтовувала неможливість призначення пенсії ОСОБА_1 як особі, що не має на це законного права.
Водночас, позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV).
Як слідує із матеріалів справи із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 10.04.2024 (а.с.56-57).
Тобто, у даному випадку позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії у встановлений трьох місячний термін з дня досягнення пенсійного віку, що свідчить про можливість для призначення пенсії за віком саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
В заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити його її право на пенсію за віком на пільгових умовах, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди з 26.10.2006 по дату звернення за пенсією (10.04.2024) та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 25.01.2024.
В даному випадку, визначаючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував наступного.
Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9КАС України).

Керуючись статтею 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій та прийняти рішення, враховуючи те, що ОСОБА_1 хоча і подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Як визначено пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

В такому випадку, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем 2 прав позивача буде:

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період з 26.10.2006 по 10.04.2024 роботу в Комунальному некомерційному підприємстві "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області";

зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 25.01.2024.

Зважаючи на коментовані вище висновки, позов належить задовольнити частково.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 211,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція до платіжної інструкції №0.0..1 від 07.05.2024 (а.с.9).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 847,84 гривень, що пропорційно становить 70 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №73 від 18.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 26.10.2006 по 05.04.2024 (день видачі довідки №61 від 05.04.2024) в Комунальному некомерційному підприємстві "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 25.01.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21108013) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 847,84 гривень (вісімсот сорок сім гривень вісімдесят чотири копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21108013), вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009.

Суддя Чуприна О.В.