Справа № 160/2949/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2024 рокуСправа №160/2949/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
31.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою 452975,25 грн. за період з 21.07.2022 року по 26.12.2023 року на користь ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 06.06.2020 року по 26.12.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 21.07.2022 року по 26.12.2023 року однією сумою;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти та видати нову довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти та подати новий грошовий атестат для обчислення пенсії ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 відкрито провадження у справі № 160/2949/24 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 2019 року по 20.07.2022.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2022 №176 штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира евакуаційного взводу евакуаційної роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.07.2022 №20-РС у запас за підпунктом «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При звільненні позивач мав право на отримання грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 20.07.2022 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року та на 01.01.2022 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020, на 01.01.2021 р., на 01.01.2022, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату всіх проведених виплат (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 20.07.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року та на 01.01.2022 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
26.12.2023 військова частина НОМЕР_1 здійснила перерахунок основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 20.07.2022 ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум та здійснила виплату 191683,63 грн., що підтверджується витягом з карткового рахунку.
Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 зі зверненням від 27.12.2023 в якому просив:
- надати розрахунок з детальною розшифровкою по видам та сумам виплат, проведених зо мною виплат.
???- надати копії платіжних документів на підтвердження виплачених при звільнення сум;
???- провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі.
???- провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення.
???- скласти та надати нові грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії з урахуванням проведених нарахувань та виплат.
25.01.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на заяву, оформлену листом за вих. 172, в якій повідомлено позивача, що передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України відшкодування виплачується, коли розмір такого відшкодування буде визначено судом. Таким чином, відсутні підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.
Не погоджуючись з такими діями Військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає про таке.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 21.07.2022 по 21.01.2023.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 21.07.2022 по 21.01.2023 в розмірі 78 128,24 грн.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходу ОСОБА_1 за період з 21.07.2022 по 11.05.2023.
Враховуючи вказану обставину, суд зазначає про таке.
Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Кількість днів починаючи з 21.07.2022 (наступний день за днем звільнення) по 26.12.2023 (остаточний розрахунок при звільненні) складає 523 дні.
Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку має право отримати позивач, складає 225 773,87 грн., виходячи із наступного розрахунку (431,69 грн. (середньоденна заробітна плата) * 523 (кількість днів з 21.07.2022 по 26.12.2023), з яких позивачем вже отримано 78 128,24 грн.
Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу на застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.
За висновками Великої Палати Верховного Суду зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений у постанові від 30.10.2019 року.
Вказана сума грошової компенсації в замін вартості предметів обмундирування у розмірі 87 178,50 грн надійшла на розрахунковий рахунок позивача 11.05.2023.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який виплачеано позивачу, становить 78 128,24 грн.
Також, судом встановлено, що 26.12.2023 військова частина НОМЕР_1 здійснила перерахунок основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 20.07.2022 ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум та здійснила виплату 191 683,63 грн.
Таким чином, суд доходить висновку, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 225 773,87 грн. є не співмірною встановленому розміру заборгованості - 191 683,63 грн., яка не була виплачена позивачу в день звільнення.
Враховуючи очевидну неспівмірність загальної суми середнього заробітку (225 773,87 грн.) зі встановленим розміром заборгованості (191 683,63 грн.), характером заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи виплату позивачу середнього заробітку у розмірі 78 128,24 грн., суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача нарахувати позивачу додатковий середній заробіток за період з 21.07.2022 по 26.12.2023 не відповідатиме критеріям пропорційності та зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, викладеним в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.
За таких обставин суд доходить до висновку, що відповідачем фактично вже виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який відповідає критеріям співмірності та пропорційності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідач нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2022 по 26.12.2023.
Щодо вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити втрату частини доходів, суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до норм статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Як визначено в пункті 3 Порядку №159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
При вирішенні цього спору суд враховує узагальнену правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.04.2021 у справі 240/6583/20, такого змісту: системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені».
Позивач несвоєчасно отримав основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 20.07.2022, а саме з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти у розмірі 191 683,63 грн, яка надійшла на розрахунковий рахунок позивача 26.12.2023, що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 20.07.2022, а саме з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, за період затримки виплати.
Щодо позовної вимоги про виплату компенсації втрати доходу одним платежем, суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в оскаржуваних правовідносинах нормативно, а після набрання чинності рішенням суду в межах цієї справи, перерахування невиплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами (не разово), так і загальною (однією) сумою (разово), а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї невиплаченої суми.
Щодо грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, слід зазначити наступне.
Суд зазначає, що невірне обрахування посадового окладу та окладу за військовим званням призвело до визначення помилкових показників, які було вказано в грошовому атестаті та довідці про додаткові види грошового забезпечення.
З огляду на викладене, відповідачу належить виготовити новий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, з урахування перерахунку основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 20.07.2022, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення 12.05.2023 по 26.12.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів з 12.05.2023 по 26.12.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти та видати нову довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти та подати новий грошовий атестат для обчислення пенсії ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко