Справа № 324зп-24/160
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
10 вересня 2024 р.Справа №324зп-24/160
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» про забезпечення адміністративного позову, -
ВСТАНОВИВ:
09.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» звернулося через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:
В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на протиправність оскаржуваного розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що відповідає вимогам ст.150 КАС України та є підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову у даній справі. Також вказує, що роздрібна торгівля пальним можлива лише за наявності відповідної ліцензії, неправомірність анулювання якої буде предметом адміністративного позову. Фактично, можливість здійснення господарської діяльності беззаперечно напряму залежить від наявності та чинності відповідних ліцензій. Анулювання ліцензії, в свою чергу, призводить до зупинення господарської діяльності підприємства на автозаправній станції з магазином, яка розташована за адресою: м. Дніпро, Криворізьке шосе, буд. 16 Г, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності, неможливість виплати заробітної плати персоналу, неможливість виконання зобов`язань щодо реалізації пального за вже укладеними правочинами, що, в свою чергу, може призвести до підриву ділової репутації підприємства та численних судових процесів з приводу сплати штрафних санкцій на користь контрагентів. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження №291-рл від 05.09.2024 року призведе до зупинення господарської діяльності позивача на автозаправній станції, що розташовані за адресами: м. Дніпро, Криворізьке шосе, буд. 16 Г з магазином, зважаючи на основний вид діяльності суб`єкта господарювання - роздрібна торгівля пальним та вказаних непередбачуваних фінансових санкцій. З огляду на викладене, просить суд задовольнити вимоги, викладені у заяві.
10.09.2024 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в якій зазначено, що у заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист саме порушених прав від рішень, дій чи бездіяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за захистом яких позивач планує звернутися до суду, як і не надано документального підтвердження наявності обставин, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. З заяви про забезпечення позову суду, не вбачається зазначення конкретних обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду. З огляду на це, на думку управління, відсутні підстави забезпечення позову, передбачені у ст. 150 КАС України.
За приписами п. 1 ч.1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) заява про забезпечення позову може бути подана, зокрема, до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суддя приходить до висновку про відсутність достатніх обґрунтованих правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо, зокрема, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року № 2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Заходи забезпечення такого позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п.1 ч.2 ст.150 КАС України.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
На підтвердження аргументів, викладених у заяві про забезпечення позову заявником не надано до суду належних доказів, які б підтверджували обставини, наведені у заяві, вказували б на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ТОВ «ПРІМАРІУС» є:
47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний);
41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель;
46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;
46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;
47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;
52.10 Складське господарство;
56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування;
56.30 Обслуговування напоями;
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у;
68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;
73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки;
77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у;
96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.
Суддя вважає, що зазначені заявником у заяві про забезпечення позову доводи не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заявник жодним чином не позбавлений права займатися іншими видами діяльності.
Таким чином, враховуючи види діяльності заявника, які він здійснює, суддя доходить висновку, що анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним не може призвести до зупинення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» вцілому, на чому наголошувалось останнім, а відповідно і до негативних наслідків, які з цим пов`язані.
Крім того, суддя зауважує, що викладені в заяві обставини і правова оцінка розпорядженню відповідача буде надана судом за результатами розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
З огляду на зазначене вище, а також на відсутність очевидної протиправності оскаржуваного розпорядження відповідача, у зв`язку з тим, що застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову, суддя приходить до висновку, що підстави, передбачені ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150-154, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» про забезпечення адміністративного позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна