Справа № 120/10907/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10907/23

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

09 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Вінницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати рішення Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області №01-01-08-640 від 30.03.2023 незаконним;

- зобов`язати Хмільницьку районну військову адміністрацію Вінницької області припинити право Головного управління Держпродспоживслужби України у Вінницькій області на постійне користування частиною земельної ділянки площею 0,07 га земельної ділянки під кадастровим номером :01:025:0044 площею 2,0144 га за адресою: АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої на земельній ділянці під кадастровим номером :01:025:0044 площею 2,0144 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.02.2023 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Зобов`язано Хмільницьку районну військову адміністрацію Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.02.2023 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням вимог ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 01.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області із заявою, у якій просив надати дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованого під АДРЕСА_1 , розміром 0,07 га. У додатках зазначив: копію свідоцтва про право власності на квартиру, копію технічного паспорту на будівлю ветеринарної лікарні та прибудованого будинку, копії паспортів.

30.03.2023 на адресу позивача був направлений лист Хмільницької районної військової адміністрації №01-01-08-640, у якій відповідач повідомив, що відповідно до технічного паспорту, громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на сформованій земельній ділянці, площею 2,0144 га, кадастровий номер :01:025:0044 належить до державної власності та надана в постійне користування Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Цільове призначення даної земельної ділянки 03.03 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. Враховуючи вище викладене, Хмільницька районна військова адміністрація повідомила, що не може надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої під АДРЕСА_1 , розміром 0,07 га, оскільки дана земельна ділянка сформована, має площу 2,0144, її цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги та надана постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Таку відмову позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового їх задоволення.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, а також оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, приходить до висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, є підставою для його скасування.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі податкового органу, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частин 1, 2 статті 124 даного Кодексу, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 123 даного Кодексу передбачено, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні» (далі за текстом Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Водночас, Хмільницька районна військова адміністрація є місцевою державною адміністрацією та здійснює, згідно з частиною першою ст.1 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації», виконавчу владу у Хмільницькому районі Вінницької області.

Відповідно до частини другої ст. 1 Закону №586-XIV місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Згідно з частиною першою ст. 6 Закону №586-XIV на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Відповідно до частини першої ст. 41 Закону №586-XIV голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, враховуючи, що Хмільницька районна військова адміністрація не є органом місцевого самоврядування та не уповноважена в межах своїх повноважень приймати нормативні та інші акти у формі рішень, тому висновок суду першої інстанції про бездіяльність відповідача щодо надання відмови у формі листа, а не у формі рішення за результатом розгляду поданого позивачем клопотання, колегія суддів вважає помилковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у спірних правовідносинах між сторонами, відповідач не є тим органом, що має розглядати звернення позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, підстав для задоволення позовних вимог позивача до Хмільницької районної військової адміністрації не має.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Мацький Є.М.