Справа № 240/8500/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2024 року

м. Київ

справа №240/8500/20

адміністративне провадження № К/990/33286/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі №240/8500/20 за позовом ОСОБА_1 до Генерального Штабу Збройних Сил України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального Штабу Збройних Сил України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Генерального Штабу Збройних Сил України щодо невиплати всіх сум належних йому у день звільнення (невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні відпустки як учасника бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням, грошової компенсації за неотримане речове майно);

- стягнути з Генерального Штабу Збройних Сил України на його користь середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні відпустки як учасника бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням, грошової компенсації за неотримане речове майно) за період з 30 квітня 2020 року по 03 червня 2020 року в сумі 23967,28 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Генерального Штабу Збройних Сил України щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення (невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні відпустки як учасника бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням). Стягнуто з Генерального Штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні відпустки як учасника бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням) за період з 01 травня 2020 року по 19 травня 2020 року в сумі 13393,48 грн. Ввизнано протиправними дії Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення (невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно) та стягнуто з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно) за період з 01 травня 2020 року по 03 червня 2020 року у розмірі 23262,36 грн. В іншій частині у задоволені позову відмовлено.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

27 серпня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі №240/8500/20. Заявник, посилаючись на неправильне зазначення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» (на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідач, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, не зазначає.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі №240/8500/20 за позовом ОСОБА_1 до Генерального Штабу Збройних Сил України, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк