Справа № 761/3892/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/3892/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головенко О.Д., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В.

при секретарі: Литвин С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року про повернення заяви про встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року повернуто заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України, особі, яка її подала.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав уточнену апеляційну скаргу (25.10.2023 року вх.4105), в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 761/3892/23, яку ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2023 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незазначення у довідці про розмір грошового забезпечення грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, як складових грошовою забезпечення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій», призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Визнано протиправною дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві після отримання довідки з ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні нарахувати та виплатити пенсію, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з « 04» червня 2016 року.

01.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання дій/бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі, в порядку ст. 383 КАС України (далі по тексту - заява), в якій просив суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 по справі № 761/44708/16-а та довідки наданої військкоматом до ГУ ПФУ у м. Києві від 21.08.2017 № 1427, у повному обсязі без будь-яких обмежень пенсії максимальним її розміром, по інвалідності 80 відсотків у розмірі 100 відсотків, з часу припинення такої виплати, виходячи грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 по справі № 761/44708/16-а та довідки наданої військкоматом до ГУ ПФУ у м. Києві від 21.08.2017 № 1427 у повному обсязі, без будь-яких обмежень пенсії максимальним її розміром, по інвалідності 80 відсотків у розмірі 100 відсотків з часу припинення такої виплати, виходячи грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати і виплатити з часу припинення таких виплат і до часу прийняття рішення судом, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08,05.2017, у повному обсязі без будь-яких обмежень її максимальним розміром, із врахуванням всіх видів грошового забезпечення, з яких має нараховуватись мені пенсія з розрахунку 80% по інвалідності 100 відсотків відповідних сум грошового забезпечення;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн 00 коп.;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов`язати його подати до Шевченківського районного суду м. Києва, протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва по цій справі згідно із ст. 382 КАС України, позиції ВАСУ і рішення КСУ щодо правомірності судового контролю.

Суд першої інстанції повертаючи заяву позивача дійшов висновку, що позивачем пропущено строк подачі заяви, встановлений ч. 4 статті 383 КАС України, що відповідно до норм адміністративного судочинства, передбачає повернення вказаної заяви останньому.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 383 КАС України визначено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано інститут судового контролю, який передбачає право позивача, на користь якого ухвалено відповідне судове рішення, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Водночас законодавець обмежив строки, у межах яких позивач може реалізувати вказане процесуальне право на звернення з відповідною заявою та встановив 10-денний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не згоден з тим, що суд першої інстанції повернув йому заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, через пропуск вказаного вище строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що учасники справи та суд не можуть ігнорувати своєрідність, особливість запровадженого процесуальним законом способу забезпечення виконання акта суду адміністративної юрисдикції власне суб`єктом владних повноважень, який своєю бездіяльністю, дією чи рішенням протиправно не виконує судового рішення, ухваленого по суті спору. Для реалізації права на оскарження дій суб`єкта владних повноважень на цій стадії судового провадження і особа, на користь якої постановлено судове рішення, і суд повинні відповідно дотримуватися і застосовувати веління процесуального закону стосовно форми, порядку та умов звернення за захистом права на виконання судового рішення. У цьому сегменті спірних правовідносин їхні суб`єкти мають розуміти винятковість способу забезпечення виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, тому повинні неухильно дотримуватися строків подання заяви в порядку статті 383 КАС України, особливо граничного (крайнього, кінцевого) терміну звернення, передбаченого цією статтею.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2023 у справі № 9901/988/18.

Колегія суддів зазначає, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6- 8 частини другої статті 383 КАС України, за якими позивач має зазначити у заяві, зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження.

Тобто, перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа-позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними з примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Норма частини 4 статті 383 КАС України вказує на обов?язкове дотримання двох строків:

- перший - це десять днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів,

- другий - це строк пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Зазначене твердження дозволяє прийти до висновку, що окрім дотримання вимог самої заяви, заявник зобов`язаний зважати на строки звернення, пропуск яких унеможливлює прийняття судом до розгляду такої заяви та розгляд її по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою 01.02.2023, в порядку та відповідно до вимог статті 383 КАС України.

Як зазначає сам заявник, що він випадково довідався про бездіяльність пенсійного органу за результатами виконання судового рішення лише 24.01.2023.

Проте, жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, відповідно, позивачем не підтверджено, що він звернувся із даною заявою у передбачений законом десятиденний строк.

Крім того, для встановлення обставин даної справи, ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 та 16.07.2024 року було витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) додаткові докази по справі, а саме:

- належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 54315450/9 та НОМЕР_1 від 20.07.2017 року щодо ОСОБА_1

06.08.2024 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов лист Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому зазначено, що виконавче провадження НОМЕР_1 від 20.07.2017 року знищено, у зв`язку із закінченням строку зберігання, у 2021 році.

Натомість, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) надано суду апеляційної інстанції копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1, виготовлених за допомогою АСВП.

Дослідивши надані копії виконавчого провадження НОМЕР_1, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.07.2017 року у ВП НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №761/44708/16-а від 10.07.2017 року.

Відповідно до супровідного листа № 54315450/9 від 20.07.2017 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №761/44708/16-а від 10.07.2017 року скеровано на адресу ОСОБА_1 .

Крім того, постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21.09.2017 року у ВП НОМЕР_1 закінчено виконавче провадження, за виконавчим листом №761/44708/16-а від 10.07.2017 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до супровідного листа № 229/6 від 21.09.2017 року копію постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №761/44708/16-а від 10.07.2017 року скеровано на адресу ОСОБА_1 .

В матеріалах справи не міститься, а скаржником не надано, суду апеляційної інстанції належних доказів оскарження в судовому порядку постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21.09.2017 року у ВП НОМЕР_1 про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, ще у 2017 році заявнику достеменно було відомо, що відповідач не виконав належним чином рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 по справі № 761/44708/16-а.

Також, починаючи з 20.07.2017 року ОСОБА_1 було відомо, що у десятиденний строк, встановлений державним виконавцем, протягом якого боржнику необхідно виконати рішення суду, вказане вище рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 по справі № 761/44708/16-а, не виконано, як зазначає апелянт.

Окрім того, ОСОБА_1 також було відомо, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа спливав 25.06.2020 року, що є крайньою межею строку подання заяви в порядку ч. 4 статті 383 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У разі пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, матеріали справи не містять жодних доводів та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з такою заявою.

Апелянт не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав та існування, яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду ані в самій заяві до суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Таким чином, клопотання позивача, заявлене в апеляційній скарзі, щодо поновлення йому строку звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду задоволенню не підлягає.

Отже, у даному випадку, колегія суддів доходить висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає поверненню, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України, у зв`язку з невідповідністю вимогам адміністративного судочинства, а саме ч. 4 ст. 383 КАС України.

Отже, враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у суду першої інстанції були законні підстави для повернення заяви позивача.

Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено.

Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року про повернення заяви про встановлення судового контролю - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 09.09.2024 року