Справа № 120/2526/24
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2526/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

09 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №11 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області; період роботи зазначений у довідці №01-13-586 від 10.08.2023, виданої КУ "Трудовий архів Шаргородської міськради"; та періоди роботи згідно архівних довідок від 12.10.2020 №632, виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 807,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 12.09.2023.

Після опрацювання системою поданої заяви, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 26 Закону України № 1058- VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказано, що страховий стаж складає 15 років 8 місяців 9 днів з необхідних 20 років. Згідно поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи, а саме:

періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків;

період роботи згідно довідки від 10.08.2023 №01-13-586, оскільки в довідці прізвище та по батькові заявника не відповідає паспортним даним "Гайдон";

періоди роботи згідно довідок від 12.10.2020 № 632, оскільки видані на території російської федерації документи, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови прославлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 та незаконною відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень пункту 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України № 1058- VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема зазначено про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Надаючи оцінку такій підставі для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу особи, суд зазначає наступне.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із матеріалів справи, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи про період роботи останнього різноробочим у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська з 02.01.2004 по 31.03.2006.

Записи в трудовій книжці про роботу позивача в періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006 відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач, підставу звільнення та вказані записи засвідчені печаткою підприємства.

Натомість, посилаючись на дані індивідуальних відомостей про застраховану особу, в яких відсутня інформація щодо сплати страхових внесків за періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006, відповідач робить висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів та, відповідно, - підстав для набуття права на призначення пенсії за відсутності необхідних 20 років стажу.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює таке нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по внесенні індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплату пенсії.

Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17.

Відтак, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у повному обсязі є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаних періодів до стажу роботи.

Також як слідує з матеріалів справи, спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки від 10.08.2023 №01-13-586, оскільки в довідці прізвище та по батькові заявника " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, довідок та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за складання даної довідки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у довідці. Розбіжність в одній літері не може стати перешкодою в зарахуванні відповідного періоду до страхового стажу.

Дана довідка чітко посвідчує юридичні факти, не містить виправлень та видана належним суб`єктом. Незначна розбіжність прізвища позивача в довідці від 10.08.2023 №01-13-586 є формальністю та не впливає на суть правовідносин.

Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідачів щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Разом з тим, на думку суду, у спірному випадку відповідачі не перевірили записи у архівній довідці позивача, натомість не зарахували спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності.

Так, в ході судового розгляду також встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідачем до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи згідно довідок № 632 від 12.10.2020 виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система", оскільки документ не містить спеціальну відмітку (апостиль), що проставляється компетентним органом російської федерації.

Як вже зазначалося судом, згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості (зазначені неповні чи неточні відомості) про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Так, як свідчать матеріали справи, у трудовій книжці позивача відсутні записи про роботу у період з 1980 по 1987 на підприємствах які розташовані на території російської федерації, а саме у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

У зв`язку з цим, на підтвердження свого стажу у спірні періоди позивач надав відповідачу три архівні довідки від 12.10.2020 № 632 про періоди роботи у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

Відповідно до архівних довідок від 12.10.2020 № 632 архівного відділу Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система" по особистому складу наявні відомості про страховий стаж ОСОБА_1 у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці) у період:

з 24.11.1980 по 01.04.1981, з 17.11.1981 по 01.04.1982, з 22.11.1982 по 01.04.1983, з 21.11.1983 по 01.04.1984 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Ондинського лісопункту;

з 11.12.1984 по 01.04.1985 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Майгубського лісозаготівельного підприємства;

з 26.11.1985 по 01.04.1986 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Чорнопорізького лісозаготівельного підприємства;

з 23.05.1986 по 25.10.1986 працював сортувальником ІІІ роз. з використанням на плітці та лісосплавних роботах у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці);

з 01.12.1986 по 01.04.1987 працював лісорубом на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство).

У довідці вказано номера і дати наказів, які підтверджують роботу позивача на зазначених підприємствах, вказано посилання на особові карточки Т-2 та особові рахунки.

Отже, вказаною довідкою підтверджується, що позивач у спірні періоди працював у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

Однак, зазначена довідка не прийнята відповідачем, оскільки, на думку відповідача на ній мав бути проставлений апостиль.

Суд зазначає, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 липня 1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, та Україна вийшла з конвенції. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23.12.2022. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що архівні довідки, видані на території російської федерації до 24.02.2022 приймалися без апостиля, суд вважає безпідставним висновок відповідача про необхідність засвідчення архівних довідок від 12.10.2020 № 632 апостилем.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 1980 по 1987 у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці) за довідками від 12.10.2020 № 632 з посиланням на те, що на довідці не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.

Наведене свідчить про те, що територіальні органи Пенсійного фонду формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняли рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої статті 2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність їх скасування.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 № 11 про відмову в призначені пенсії прийняте без урахуванням вищевказаних обставин, є таким, що прийняте всупереч нормам чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.