Справа № 300/5031/24
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2024 р. справа № 300/5031/24
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Так, позивача повідомлено про наявний страховий стаж 30 років 6 місяців, при необхідних 31 років, не зарахувавши при цьому до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2005 по 30.06.2006 та період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує її права, тому просить суд визнати його протиправними та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком, зарахувавши при цьому до страхового стажу спірні періоди.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)
11.07.2022 на офіційну електронну адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшло клопотання від 11.07.2024 за № 1000-0903-7/122447, в порядку статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, про заміну первісного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки саме у цьому територіальному органі Пенсійного фонду України перебуває на обліку позивач.
Представником позивача подано (надіслано) 12.07.2024 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (підсистема "Електронний суд") з використанням електронного підпису заяву від 12.07.2024, згідно якої висловлено згоду щодо заміни Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Відповідач-2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 15.07.2024. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 замінено первісного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
28.08.2024 від Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказаним рішенням Відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу. Так, позивача повідомлено про наявний страховий стаж 30 років 6 місяців, при необхідних 31 років, не зарахувавши при цьому до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2005 по 30.06.2006 та період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV),Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі Закон №1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту а, б статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:
- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до п.1 ч. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.
Відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.
Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду копії квитанцій про сплату єдиного соціального внеску в 2011 році (а.с.8, 10-13).
Суд звертає увагу сторін, що вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем у спірні періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
При цьому, матеріали справи не містять інформації (довідки) із бази даних реєстру зарахованих осіб.
Позивачем зазначені обставини не спростовані.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, в спірні періоди перебувала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала страхові внески.
Окремо слід зазначити, що долучені позивачем до матеріалів справи копії квитанцій про сплату єдиного соціального внеску в 2011 році, при зверненні із заявою про призначення пенсії до відповідача не надавались.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача не було підстав для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
Що стосується зазначеного позивачем періоду роботи у ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2005 по 30.06.2006, то вказаний період визначений виключно позивачем та не підтверджений жодними доказами, оскільки трудова книжка позивача містить лише запис від 01.01.2005 про зарахування на посаду продавця (а.с.16).
Відтак, підстав для зарахування вказаного періоду у відповідача не було.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.