Справа № 600/6260/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Чернівці Справа №600/6260/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач), з такими позовними вимогами:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (р/р UA0004999, банк ДКСУ у м Києві, МФО 820172, ) заборгованість на загальну суму 12408,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із застосуванням стосовно відповідача запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 з відповідача слід стягнути недобросовісно набуте грошове забезпечення в розмірі 12408,60 грн.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 02.10.2023 надіслано відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві, супровідним листом №600/6260/23-а/3983/2023 від 04.10.2023, проте 23.10.2023 конверт повернувся на адресу суду з поштовою відміткою від 18.10.2023 "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, ухвала про відкриття спрощеного провадження вважається врученою відповідачу 18.10.2023.

Разом з цим, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2023 у справі №185/1589/23, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено йому узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту затримання з 29.12.2022. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

У зв'язку з цим, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 126 КАС України, з метою отримання інформації про місце відбування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) покарання у виді позбавлення волі, 29.04.2024 суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О. звернувся до Державної кримінально-виконавчої служби України із запитом про місце відбування покарання відповідачем, для належного повідомлення про розгляд судом справи. Водночас, 21.05.2024 зазначений запит повернувся на адресу суду з поштовою відміткою від 17.05.2024 "за закінченням терміну зберігання".

На цій підставі, судом повторно надіслано на адресу Державної кримінально-виконавчої служби України запит, однак 28.06.2024 зазначений запит повернувся на адресу суду з поштовою відміткою від 04.06.2024 "за закінченням терміну зберігання".

29.07.2024 суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О. звернувся до Державної установи "Сокирянська виправна колонія (№67)" з запитом, в якому, з метою належного розгляду даної справи, просив повідомити місце відбування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) покарання у виді позбавлення волі або інші відомості про відоме його місцеперебування.

Листом від 07.08.2024 №3418 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Державної установи "Сокирянська виправна колонія (№67)" повідомлено, що згідно архівних облікових даних громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбував покарання в державній установі "Сокирянська виправна колонія (№67)" на підставі вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2023, яким був засуджений за ст.402 ч.4, 69 КК України до 2 років позбавлення волі та 25.05.2024 на підставі ухвали Сокирякського районного суду Чернівецької області від 24.05.2024 звільнений умовно-достроково від відбування покарання для проходження військової служби згідно ст.81-1 КК України. Вибув для проходження військової службу в розпорядження військової частини НОМЕР_3 .

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 130 КАС України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

З огляду на викладене вище, 15.08.2024 суд здійснив повідомлення та виклик ОСОБА_1 в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Станом на 09.09.2024 відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Проте, відомостей про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, суд наголошує на тому, що судом здійснено всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі №600/6260/23-а за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідач, ОСОБА_1 , проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ).

На підставі наказу начальника НОМЕР_4 прикордонному загону №26-ОС від 13.01.2023 солдата ОСОБА_1 позбавлено премії в розмірі 100% у зв`язку з невиконанням службових обов`язків (підстава рапорт від 09.01.2023 начальника зведеного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип С) підполковника ОСОБА_2 ).

Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2023 у справі №185/1589/23, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено йому узгоджене покарання за ч. 4ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту затримання з 29.12.2022. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонному загону від 24.07.2023 №570-ОС «Про особовий склад» позивача звільнено з військової служби за підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас, без права носіння військової форми одягу.

Згідно розрахунку сум, що підлягають утриманню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у зв`язку із виключенням зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 з відповідача підлягає утриманню (стягненню) 12408,60 грн.

Відповідачем в добровільному порядку кошти повернуті не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про їх стягнення.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) (в редакції на день звільнення відповідача зі служби).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

На підставі ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція № 558).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції № 558, ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Згідно до п. 4 ч.5 розділу V Інструкції № 558 військовослужбовцям, стосовно яких у кримінальному провадженні застосовано запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня фактичного направлення під цілодобовий домашній арешт або взяття під варту.

У разі якщо до військовослужбовців, відсторонених від посад, які утримувалися під вартою чи перебували під цілодобовим домашнім арештом, застосовано інший запобіжний захід, з дня прибуття до органу Держприкордонслужби і до дня отримання органом Держприкордонслужби копії обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, про засудження військовослужбовці

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку сум, що підлягають утриманню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у зв`язку із виключенням з списків особового складу та всіх видів забезпечення, за грудень 2022 року позивачу нараховано грошове забезпечення в розмірі 20261,63 грн.

Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2023 у справі №185/1589/23, строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту затримання з 29 грудня 2022 року.

Згідно розрахунку сум, що підлягають утриманню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у зв`язку із виключенням з списків особового складу та всіх видів забезпечення, за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 з відповідача підлягає утриманню (стягненню) 12408,60 грн.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, зазначив, що підставою для стягнення з відповідача заборгованості з грошового забезпечення з 29.12.2022 по 31.12.2022 в сумі 12408,60 грн є застосуванням стосовно відповідача запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти з 29.12.2022.

При цьому, позивач посилається на абзац 1 пункту 4 частини 5 розділу V Інструкції №558.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Інструкцією №558 не визначені питання та підстави повернення нарахованих та виплачених одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав відрахувань з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми ст. 127 КЗпП України.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160 (далі Закон № 160) особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Як визначено частинами 2, 3, 4 ст. 8 Закону № 160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Між тим, позивачем не надано жодного належного доказу того, що відповідач є винною особою та на відповідача поширюються норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під час отримання нарахованою роботодавцем на підставі відповідного наказу про виплату грошового забезпечення. Кошти були нараховані та виплачені позивачем самостійно, на підставі чинного та діючого на час виплати коштів наказу.

Отже, отриману суму грошового забезпечення за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 щодо відповідача не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника відповідно до п. 3 ст. 127 КЗпП України.

Згідно ст. 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Оскільки виплата грошового забезпечення за період з 29.12.2022 по 31.12.2022 відповідачу проведена військовою частиною добровільно і відсутні підстави вважати нарахування цих сум внаслідок рахункової помилки позивача, то відповідач мав право на отримання такої суми грошового забезпечення, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявний рапорт від 09.01.2023 начальника зведеного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип С) підполковника ОСОБА_2 , в якому останній просив позбавити відповідача премії в розмірі 100% за грудень, у зв`язку з тим, що Новомосковським міжрайонним судом оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність, за яке передбачено ч.4 ст.402 ККУ, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахтні ВСП м. Павлоград.

На підставі наказу начальника НОМЕР_4 прикордонному загону №26-ОС від 13.01.2023 солдата ОСОБА_1 позбавлено премії за грудень 2022 в розмірі 100% у зв`язку із невиконанням службових обов`язків.

Однак позивачем, жодним чином не обґрунтовано, чому 29.12.2022 (день обрання запобіжного захисту відповідачу) ним не було прийнято жодних наказів щодо припинення виплати грошового забезпечення відповідача згідно п. 4 ч.5 розділу V Інструкції № 558.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя В.О. Григораш