Справа № 520/34678/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

10 вересня 2024 року

м. Київ

справа №520/34678/23

адміністративне провадження № К/990/33049/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року

у справі №520/34678/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159 лише за період з 20 грудня 2016 року по першу половину серпня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням виплачених сум).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 10 серпня 2020 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період 10 серпня 2020 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року в частині відмови в задоволенні вимог позову.

Провадження у справі №520/34678/23 в частині вимог позову про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 №159 за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року; визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням виплачених сум) закрито.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Коломойцев Микола Миколайович , 23 серпня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/2170/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з 20 грудня 2016 року, суму перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року без відстрочення та прив`язки до періодів, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року №103 однією сумою та компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01 січня 2016 року.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/2170/2020 нараховано у першій половині серпня 2020 року заборгованість з пенсії у розмірі 472874,33 грн та компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року №159 у розмірі 55002,72 грн, разом у сумі 527877,05 грн, що відповідає даним витягу з підсистеми "Призначення та виплата пенсій деяким категоріям громадян" Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України.

Відповідні суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії розраховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за період з дати порушення права на позивача 20 грудня 2016 року по дату проведення перерахунку такої пенсії 09 серпня 2020 року включно, фактична виплата нарахованих сум пенсії без нарахованої компенсації відбулась 20 липня 2023 року.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21лютого 2001 року №159 лише за період з 20 грудня 2016 року по першу половину серпня 2020 року; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21лютого 2001 року №159; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21лютого 2001 року №159 (з урахуванням виплачених сум).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок проведено за період з дати порушеного права на пенсію позивача 20 грудня 2016 року по дату проведення перерахунку такої пенсії 09 серпня 2020 року попри те, що фактична виплата нарахованих сум пенсії, належної позивачу, відбулась 20 липня 2023 року. Водночас суд першої інстанції зазначив, що закон пов`язує виплату компенсації частини доходів саме з датою фактичної виплати своєчасно невиплаченого грошового доходу, в межах спірних правовідносин усі умови, визначені чинним законодавством для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 10 серпня 2020 року по 20 липня 2023 дотримані, проте, відповідач всупереч нормам чинного законодавства не виконав вимоги закону щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, виходячи саме зі строку затримки виплати пенсії позивачу, чим припустив протиправну бездіяльність.

При цьому відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21лютого 2001 року №159 за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року здійснена відповідачем на виконання рішення суду від 01 квітня 2020 у справі №520/2170/2020, на момент складення такого розрахунку відповідач не мав даних для проведення нарахувань за подальші місяці, тому станом на момент складення такого розрахунку він є обґрунтованим.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що відмовляючи в задоволенні позову з дати порушеного права на пенсію позивача 20 грудня 2016 по дату проведення перерахунку такої пенсії 09 серпня 2020 року, суд першої інстанції помилково вказав, що за цей період компенсація втрати доходу нарахована та виплачена, не дослідивши інші обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року відповідачем пораховано індекси інфляції не від усієї заборгованості наростаючим підсумком, а окремо по кожному місяцю недоплати, що свідчить про те, що сплачена сума компенсації у розмірі 55002,72 грн прорахована з порушеннями статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159. На думку позивача, зазначене свідчить про те, що сума компенсації втрати частини доходу повинна бути обчисленою шляхом множення коефіцієнту індексації 31,4% ( грудень 2016 - початок порушеного права, згідно розрахунку компенсації відповідача) на всю суму заборгованості 472874,33 грн, за весь період недоплати - з дати порушеного права на пенсію позивача 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023, тобто, день фактичної виплати належних позивачеві сум, що узгоджується з положеннями статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позову, а провадження в цій частині закрито.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач фактично не погоджується з тим, яким чином виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/2170/2020, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01 квітня 2016 року, зокрема в частині того, яким чином та із застосування якої суми заборгованості та індексів інфляції відповідач провів нарахування компенсації втрати частини доходів. До того ж вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що ухвалюючи рішення про закриття провадження в частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції застосував положення пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства) замість положень пункту 4 частини першої статті 238 КАС України (якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав). При цьому, позивач вважає, що на відміну від справи №520/2170/2020, у межах даної справи порушення права позивача має іншу правову природу та полягає у неналежному розрахунку пенсійним органом компенсації за несвоєчасно виплачену пенсії та спірним є період компенсації з 20 грудня 2016 року по 20 липня 2023 року, базисом для розрахунку є сума виплаченої з затримкою заборгованості з пенсії.

Проаналізувавши ухвалене судове рішення на предмет його відповідності положенням процесуального закону в контексті доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предмет позову у справі №520/2170/2020 є тотожним предмету спору у справі, рішення у якій оскаржується, в частині щодо нарахування та виплати компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 09 серпня 2020 року.

Таким чином, дані обставини вказують на те, що позивач не погоджується з результатом виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/2170/2020, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01 січня 2016 року, зокрема в частині того, яким чином та із застосування якої суми заборгованості та індексів інфляції відповідач провів нарахування компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень процесуальним законом врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, шляхом встановлення відповідачу строку на подання звіту про виконання рішення суду або шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 383 КАС України фізична особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, що виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та/або КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Водночас у касаційній скарзі позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, застосував положення пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тобто, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, при цьому мотивував своє рішення наявністю іншого судового рішення, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином позивач вбачає наявність підстав для скасування судового рішення.

З цього приводу колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням положень частини другої статті 350 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що зазначення у ньому положень пункту 1 частини першої статті 238 КАС України не призвело до суттєвого порушення положень процесуального закону, оскільки мотиви судового рішення зводилися до закриття провадження у справі, однак з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що скаржника було позбавлено права на справедливий розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Отже, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у частині позовних вимог, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо правильного застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки відповідач, на думку позивача, належним чином не виконує судове рішення, яке набрало законної сили, то належним способом захисту порушеного права позивача може бути лише звернення до суду в порядку статей 382, 383 КАС України, тобто із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та/або визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що зміст оскаржуваних судових рішень не викликає розумних сумнівів щодо правильного застосування чи тлумачення застосованих норм матеріального і процесуального права, Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Аналогічного висновку щодо застосування положень пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 КАС України в контексті перегляду судових рішень, якими відмовлено у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, дійшов Верховний Суд, зокрема, в ухвалах від 29 березня 2023 року у справі №320/10721/22, від 23 січня 2024 року у справі №440/15287/23.

Керуючись пунктом 5 частини 1, частиною 2 статті 333 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі №520/34678/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

О.П. Стародуб