Справа № 280/5671/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Справа № 280/5671/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбакор»

до Волинської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправним та скасування картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбакор» (далі позивач) до Волинської митниці (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024 Волинської митниці;

2) визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024 Волинської митниці.

Крім того, просить присудити сплачений судовий збір з Державного бюджету на користь ТОВ «Альбакор» в розмірі 4844,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена позивачем митна вартість товару згідно з ч. 10 ст. 58 МК України включає вартість товару згідно рахунків та вартість витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару, у позивача не було. Разом з митною декларацією позивачем був наданий пакет необхідних та додаткових документів, проте через електронну систему декларанту надійшло повідомлення митниці про те, що надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, у зв`язку з чим були витребувані додаткові документи. Після надання відповідних документів відповідач без проведення консультацій прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000038/1 від 11.03.2024, на підставі якого оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024. Позивач вважає, що позивач надав усі документи, які дозволяють чітко визначити митну вартість за основним (першим) методом без жодних суперечностей та неузгодженостей у числових значеннях контрактної вартості продукції. Стверджує, що посадові особи митниці ДМС не обґрунтували того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в митному оформленні товару за основним (першим) методом. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

09.07.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№31887), у якому відповідач зазначає, що в поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартість імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Крім того, відповідач вказав на те, що митним органом у встановленому законом порядку було встановлено, що вартість імпортованого позивачем товару є вищою ніж заявлена, що зумовило прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2024 № №205050/2024/000038/1, та у гр.33 зазначено причини, через які митна вартість не може бути визначена за ціною договору (контракту). Вказує, що декларантом не було усунуто чи спростовано зазначені митним органом неточності та розбіжності щодо числових значень складових заявленої митної вартості. Зазначає, що неподання позивачем витребуваних документів, зумовило неможливість застосування митним органом основного методу визначення митної вартості та виникнення у відповідача права на коригування митної вартості шляхом застосування другорядних методів визначення митної вартості. З урахуванням вищевказаного, митну вартість товару 2 по МД №24UA58U4 від 08.03.2024 року визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу щодо вартості товарів, митне оформлення яких здійснено на рівні: 17,44 дол.США/кг (за МД №UA100230/2024/503576 від 26.02.2024, за МД №UA100130/2024/281274 від 07.03.2024). Вважає, що рішення про коригування митної вартості є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим. У задоволенні позову просить відмовити.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.06.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 10.09.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного провадження у судовому засідання із викликом (повідомленням) сторін.

Оскільки згідно з довідкою від 04.09.2024 за вих.№02-35/24/70 суддя Запорізького окружного адміністративного суду Мінаєва К.В. у період з 12.08.2024 по 08.09.2024 перебувала у відпустці, рішення по справі ухвалюється після виходу судді з відпустки.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28.03.2022 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кліон Джорджиа», Грузія (продавець/постачальник) укладено контракт № 10А/2022К на поставку замороженої чи охолодженої риби різних видів та морепродуктів (за асортиментом, кількістю, вартістю та на умовах визначених сторонами і зазначених в інвойсах на кожну партію товару). На підставі вказаного контракту позивачем на митну територію України був ввезений вантаж частини сніжного краба (далі - товар).

Відповідно до Інвойсу постачальника від 28.02.2024 № G3122400 товар постачався за ціною 10,658 євро за кг товару на умовах FСА, Данія. Опису товару відповідають: варено-морожена креветка, очищена, глазур 12-14%, 300-500 шт / фунт (660-1100 шт/кг) (Pandalus borealis); варено-морожені кластери (секції) Сніжного раба, 142-146 г (Chionoecetes opilio).

Для здійснення митного оформлення товару 08.03.2024 позивачем по електронній системі до м/п Волинської митниці було подано митну декларацію по формі МД-2 (реєстраційний номер митниці 24UA58U4), відповідно до якої була заявлена митна вартість товарів у розмірі 2803056,30 грн (тобто 451,74 грн або 10,89 євро за 1 кг).

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена позивачем митна вартість товару, згідно ч. 10 ст. 58 МК України, включає вартість товару згідно рахунків 2743850,71 грн (66135,53 євро х 41,4883 курс), та вартість витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України 59205,59 грн.

Разом з митною декларацією були подані наступні документи:

зовнішньоекономічний договір контракт № 10A/2022К від 28.03.2022;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № Б/н від 02.06.2022; Додаткова угода № б/н від 15.05.2023;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка про вартість транспортних послуг) від 29.02.2024 № б/н;

рахунок-фактура (інвойс) від 28.02.2024 № G3122400;

автотранспортна накладна CMR № 632099 від 29.02.2024;

рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 2/03/2024 від 01.03.2024;

договір про надання послуг митного брокера № 0210/37 від 02.10.2023;

договір (контракт) про перевезення № 10198S/2023C від 16.03.2023

сертифікат якості № 3122400 від 27.02.2024

сертифікат про походження товару № AY 186683 від 29.02.2024;

заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів № б/н від 08.03.2024;

інформація про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму "єдиного вікна" (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи) № 11158115 від 08.03.2024;

- заявка на перевезення № б/н від 26.02.2024.

Митницею направлено повідомлення декларанту про те, що митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності, позивачу запропоновано у 10-денний термін надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;6) банківські платіжні документи що стосуються товару; 7) транспортні (перевізні) документи.

Позивач надав відповідачу наявні додаткові документи, а саме: прайс-лист б/н від 26.02.2024; копію митної декларації країни відправлення №24DK0047012AF00261 від 29.02.2024; проформу інвойс від 03.01.2024; платіжне доручення 3 від 08.01.2024 та 67 від 04.01.2024.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000038/1 від 11.03.2024, на підставі якого також оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024.

З метою випуску у вільний обіг швидкопсувних товарів позивач оформив 11.03.2024 нову МД по формі МД-2 №24UA93U9, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів.

25.03.2024 позивач подав скаргу № 252 до Державної митної служби України з вимогою визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000038/1 від 11.03.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000209 від 11.03.2024.

Рішенням № 15/15-02-02/13/2273 від 25.04.2024 Державна митна служба України скасувала рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000038/1 від 11.03.2024 та зобов`язала Волинську митницю прийняти нове рішення з врахуванням висновків ДМСУ.

26.04.2024 Волинська митниця оформила нове рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000076/3.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 Митного кодексу України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За нормами частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

За правилами частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частинами першою-третьою, шостою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З урахуванням викладеного вище, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, у постанові від 02.06.2022 у справі №460/2674/20.

Під час здійснення Волинською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом у митного органу виникли сумніви щодо достовірності фактурної вартості заявленого до митного оформлення товару, а саме:

1) відповідно рахунка-фактури від 28.02.2024 № G3122400 зазначені умови оплати 100% передоплата, вартість товару становить 138767,01 євро, що суперечить сумі оплати за товар в платіжних інструкціях від 08.01.2024 №3 (100000 євро) та від 04.01.2024 №67 (100000 євро) на загальну суму 200 000 євро.

Суд зауважує, що відповідно до умов Контракту від 28.03.2022 № 10А/2022К ціни на товари визначаються у доларах Сполучених штатів Америки (USD) або в Євро і зазначаються в інвойсах на кожну партію товару. Вартість товару включає вартість упаковки, маркування, доставку відповідно до умов Інкотермс, оформлення товаросупровідних документів, податки та збори у країні продавця. Загальна сума Контракту встановлюється відповідно до суми всіх оплачених інвойсів. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на банківській рахунок, вказаний продавцем у інвойсі чи в даному Контракті, або в формі акредитиву. Платежі, пов`язані розмитненням товару на митній території України, сплачує покупець. Всі платежі, пов`язані з товаром до моменту передачі його покупцю сплачує продавець, а їх вартість включена у вартість товару, якщо інше не передбачено умовами Інкотермс, зазначеними в інвойсі.

Так, в інвойсі від 28.02.2024 № G3122400 зазначено умови оплати 100% передоплата, можливі зміни в графіку платежів за узгодженням сторін; оплата товару здійснена покупцем згідно з проформою-інвойсом № від 03.01.2024. Водночас у проформі-інвойсі від 03.01.2024 № зазначається про поставку товару (морожена рибна продукція в асортименті) за ціною 250000,00 грн. Тобто, наданими платіжними документами підтверджено оплату партії товару у повному обсязі.

2) згідно платіжних документів від 08.01.2024 №3 та від 04.01.2024 №67 оплата за товар здійснена на суму 200 000 євро, що суперечить вартості, зазначеній в проформі-інвойсі від 03.01.2024 № - 250 000 євро. Також, проформа-інвойс від 03.01.2024 № містить інформацію щодо мороженої рибної продукції в асортименті за кодами в кількості 7 (сім) шт. У вищезазначених платіжних інструкціях в призначенні платежу вказані коди в кількості 7 (сім) штук, що не дає можливості ідентифікувати оплату за поставку оцінюваного товару;

Судом досліджено надані платіжні документи від 08.01.2024 №3 та від 04.01.2024 №67, у яких в графі 70 «Призначення платежу» зазначені коди товарів 0303, 0304, 0305, 0306, 0307, 1604, 1605, що узгоджується з описом товару, зазначеним у проформі-інвойсі від 03.01.2024 №.

Водночас суд зауважує, що проформа-інвойс (у даному випадку, від 03.01.2024 №) це документ, у якому зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг) поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною. "Проформа" є рахунком, виставленим покупцю формально, як документальне оформлення усних домовленостей, або оголошення ціни, обсягів поставки товару чи послуг. Його складання не створює жодних зобов`язань щодо оплати чи отримання товару. Водночас, створення проформи-інвойс є договором, обов`язковим до виконання, але ціна та обсяги можуть відрізнятись від початкових та можуть коригуватися до остаточного варіанта. Відмінність проформи-інвойсу від остаточного варіанта інвойсу-фактури полягає в тому, що деякі дані в першому документі не є остаточними і можуть бути змінені до остаточного узгодження поставки. Після уточнення всіх даних на основі змісту залишається інвойс, який є остаточним товаросупровідним документом.

Разом з тим, рахунок-фактура від 28.02.2024 № G3122400 відображає остаточний опис товару та його вартість.

3) надані до митного оформлення проформа-інвойс та платіжні інструкції датуються січнем 2024 року, однак ціна оцінюваного товару підтверджується прас-листом станом на 26.02.2024;

Суд зауважує, що прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом, який у розглядуваному випадку був оформлений 28.02.2024. Відтак відомості, зазначені у наданому до митного оформлення прайс-листі, відображають фактично доступний асортимент товару на складі постачальника та ціну станом на конкретну дату складання такого прайс-листа (26.02.2024).

Отже, з наданих до матеріалів справи доказів, суд встановив, що договірні відносини між позивачем та його контрагентом відбувалися таким чином, що попередньо сплачується передоплата за певний асортимент товару, а на час поставки конкретизується ціна, конкретний вид та обсяги товару та визначається відповідним інвойсом. Ціна товару в інвойсі від 28.02.2024 повністю відповідає ціні, зазначеній у прайс - листі, а попередня оплата здійснювалася у січні за проформою-інвойсом від 03.01.2024 №.

З огляду на наведене, факт надання прайс-листа, виданого продавцем товару, який датований раніше проформи-інвойсу та платіжних інструкцій, не викликає сумнівів у заявленій митній вартості імпортованого товару

4) відповідно рахунка-фактури від 28.02.2024 № G3122400 вартість товару становить 138 767,01 євро, що суперечить вартості, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення від 29.02.2024 №24DK0047012AF00261- 136708 (статистична вартість 485.848+533.556);

Як пояснив позивач, експортну декларацію оформлював відправник товару в Данії, тому статистична вартість зазначена не в євро, а в місцевій валюті. Вартість партії товару в євро зазначена на третьому аркуші в графі 22 і складає 136.708 євро. Дана сума є меншою, ніж сума сплачена ТОВ «Альбакор» згідно інвойсу, оскільки відправник виставляв інвойс не позивачу, а постачальнику ТОВ «Кліон Джорджиа».

З огляду на зазначене позивачем, суд враховує, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням.

Експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.

При цьому, у митній декларації країни відправлення 29.02.2024 №24DK0047012AF00261 сума 136708 євро є статистичною вартістю (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурною вартістю експортованих товарів.

Суд зазначає, що будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

Отже, експортна декларація не підтверджує митну вартість товару, а є лише додатковим документом, який за бажанням декларанта може надаватись до митного органу для підтвердження обставин купівлі товару, що декларується й зазначена у ній статистична вартість товару не є фактурною вартістю експортованих товарів, а тому митним органом вона не може використовуватись для порівняння та встановлення відповідності між нею та заявленою митною вартістю товару.

5) відповідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 29.02.2024 №б/н вартість транспортних витрат по маршруту Данія, м. Ольборг-Чоп становить 4100 євро, протяжність маршруту 2930км, що в перерахунку становить 1,39 євро/км. У рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.03.2024 №2/03/2024 транспортні послуги по маршруту Чоп-Київ становлять 1419 євро. Орієнтовна протяжність даного маршруту 809 км, що становить 1,75 євро/км. Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Суд вважає безпідставним посилання в оскаржуваному рішенні на непропорційність витрат на транспортування товару до митного кордону за межами України та по території України, оскільки митний орган не уповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та подальшу вартість такого перевезення товару до пункту призначення, оскільки такі складові загальної вартості перевезення товару самостійно визначаються сторонами договору перевезення. Перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик. Відмінність вартості перевезення до кордону України та по території України не може свідчити про заниження транспортних витрат до кордону України.

16.03.2023 між ТОВ «Альбакор» (клієнт) та «CZYZEWSKI TRANSPORT» Spуіka z ograniczon№ odpowiedzialnoњci№ (перевізник) укладено договір про міжнародні перевезення, якими обумовлений порядок відносин між сторонами, що виникають під час транспортно-експедиційного обслуговування автомобільних перевезень вантаж клієнта у міжнародному сполученні. За умовами договору перевізник зобов`язується виконати комплекс послуг з організації автомобільних транспортних перевезень за маршрутом та на умовах, зазначених клієнтом у разовій заявці, яка може бути отримана електронною поштою та має юридичну силу нарівні з оригіналом після підписання обома сторонами, а клієнт оплатити послуги перевізника у порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що разова заявка на виконання кожного перевезення повинна подаватися клієнтом не менш ніж за 48 годин до початку навантаження, не враховуючи час, необхідний для подання транспортного засобу за зазначеною у разовій заявці адресою. У заявці клієнт указує вантажовідправника та вантажоотримувача, дату і час навантаження, адресу навантаження та відвантаження, контактні телефони та адреса відповідальних осіб на місцях навантаження та відвантаження автомобіля, найменування та вагу вантажу, температурний режим, тип рухомого складу, а також інші необхідні дані.

На підставі зазначеного договору сторонами була складена заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 26.02.2024, у якій, зокрема, зазначено маршрут Данія, м. Ольборг Україна, м.Київ, дата завантаження 29.02.2024, дата розмитнення 05.03.2024, дата розвантаження 06.03.2024, вартість перевезення 5519 євро. У рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.03.2024 №2/03/2024 транспортні послуги по маршруту Данія Чоп становлять 4100,00 євро, Чоп Київ 1419 євро.

Відповідно до довідки про транспортні витрати від 29.02.2024 № б/н автомобіль WGM89663/PZ959TU їхав по маршруту Данія, м.Ольборг Чоп Україна, м.Київ. Данія, м.Ольборг Чоп до кордону загальна 4100 євро (2930 км). Водночас слід врахувати, що до вказаної довідки митному органу були надані пояснення від 13.05.2024, за змістом яких при формуванні довідки про транспортні витрати від 29.02.2024 № б/н була допущена механічна помилка у км до кордону, через що слід вважати вірним км до кордону 1741 км (Данія, м.Ольборг Україна, пп Чоп).Крім того, до суду надано транспортну накладну CMR № 632099 від 29.02.2024, яка містить місце завантаження та номер транспортного засобу, найменування та кількість вантажу, номери інвойсів. Суд зазначає, що вказані документи у сукупності дають можливість точно встановити транспорт, маршрут, транспортний документ (CMR), партію товару та вартість транспортування.

Враховуючи позицію Верховного суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 варто звернути увагу на те, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати (разом з поясненнями) є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Відтак, суд вважає, що у рішенні відповідачем не обґрунтовано підстав для можливого заниження позивачем транспортних витрат та наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей.

Також у рішенні № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024 митний орган зазначив, що надані копії платіжних інструкцій в іноземній валюті від 04.01.2024 № 67, від 08.01.2024 № 3 не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінювані товари, оскільки: не містять відомостей про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку), які свідчать про виконання операцій за такими платіжними інструкціями.

Суд зазначає, що надані позивачем платіжні інструкції містять зазначення про ID-ключі («Документ з ID 103511310 прийнято 04.01.2024 11:25 по системі iBank2UA ЕП Є КОРЕКТНИМ» та «Документ з ID 104314409 прийнято 08.01.2024 12:05 по системі iBank2UA ЕП Є КОРЕКТНИМ»), хоча це і не є обов`язковим реквізитом. Так, обов`язкові реквізити до платіжних інструкції встановлені пунктом 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216.

Посилаючись на пункт 2.2 вказаного Положення, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. Дослідивши надані позивачем платіжні інструкції, судом з`ясовано, що у графі «Призначення платежу» зазначено Prepaym 10A/2022K28.03.22. 03.01.24 (0303, 0304, 0305, 0306, 0307, 1604, 1605), з чого можна встановити, що проведений платіж стосується передплати за договором № 10A/2022K від 28.03.2022 про поставку морепродуктів за відповідними кодами товарів. Відтак надані декларантом платіжні інструкції чітко відповідають вимогам та містять усі обов`язкові реквізити.

Отже, посилання відповідача на відсутність відомостей про ключі є безпідставним.

Крім того, в оскаржуваному рішенні міститься посилання на те, що відповідно до п. 3.1.7, 3.1.3, 3.2.10, 3.1.3 договору від 16.03.2023 № 10198S/2023C, умов поставки FCA Aalbor (Данія) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару повинен нести клієнт. Суму таких витрат не зазначено, що свідчить про невключення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості. Також відповідно Наказу № 599 та п. 3.1.7, 3.210. Договору актів виконаних робіт (наданих послуг), банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано.

У розрізі вказаного відповідачем суд зазначає, що за умовами поставки FCA продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. При імпорті товарів в Україну на умовах FCА (франко перевізник) до витрат продавця входять: оплата навантажувальних робіт; внутрішні перевезення; експортне мито, митний збір, податки.

Надаючи оцінку зазначеним вище аргументам суд зазначає, що згідно положень Інкотермс термін FCA означає зняття відповідальності з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем.

Отже, враховуючи той факт, що поставка товару відбувалась на умовах FCA, то обов`язок щодо завантаження товару на умовах FCA покладено на продавця, а також продавець зобов`язаний сплатити експортні витрати (навантажувальні роботи, експортне мито, митний збір), тому такі складові митної вартості товару у даному випадку не потребують додаткового підтвердження та не включаються до митної вартості товару.

Суд зазначає, що для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою,оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.

Проте, на підставі частини третьої статті 53 МК України, пункту 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Волинською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, 6) банківські платіжні документи що стосуються товару; 7) транспортні документи.

Також відповідно до частини шостої статті 53 МК України декларанту було повідомлено про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Слід зазначити, що з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим митниця може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі можливі документи, передбачені у статті 53 МКУкраїни. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зауважує, що витребовуючи весь перелік додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, передбачений частини третьої статті 53 МК України, митний орган не обґрунтував яким чином кожен з витребуваних документів може усунути розбіжність або підтвердити заявлену мину вартість товару.

Натомість декларантом 20.02.2024 були додатково подані прайс-лист № б/н від 26.02.2024, копію митної декларації країни відправлення №24DK0047012AF00261 від 29.02.2024, проформу-інвойс № від 03.01.2024, платіжні доручення № 3 від 08.01.2024 та № 67 від 04.01.2024.

Так, суд звертає увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною п`ятою статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2статті 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

До того ж, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення позивачем митної вартості товару.

Відповідно до положень статті 55 цього МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина дванадцята статті 264 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з частиною четвертою статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено митницею в оскаржуваному рішенні, за результатом проведення консультації встановлено, що застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) неможливо у зв`язку з тим, що декларантом або уповноваженою ним особою не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В рішенні зазначено, що за результатом проведеної письмової консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості резервний, за статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 2 на рівні 16.0329 євро/кг за МД №UA100130/2024/281274 від 07.03.2024. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість подібного товару «Частини сніжного краба виду Chionoecetes opilio, варено-морожені, в панцирі», країна виробництва Гренландія, умови поставки FCA.

Застосування резервного методу передбачене статтею 64 МК України, згідно із якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органом митних вартостях.

Разом з тим, Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19 зазначено наступне: «... рішення прокоригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІСДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.».

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

А тому, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 у справі № 809/1469/16.

Між тим, як встановлено з рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024, у ньому зазначено лише про наявність у митниці інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України. Рішення не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Отже, суд відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку суду, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів. В свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей чи ознак підробки, а також не доведено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами першою та другою статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Відтак, рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024 є протиправним.

Крім того, суд зазначає, що картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб, якщо вона вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

За обставинами справи картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024 складена у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості №205050/2024/000038/1 від 11.03.2024. За наслідками адміністративного оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості №205050/2024/000038/1 від 11.03.2024 скасовано Держмитслужбою та зобов`язано прийняти нове рішення з урахуванням відповідних зауважень. У свою чергу, прийняте Волинською митницею рішення № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024 визнано судом протиправним.

Таким чином, наявні підстави для визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

VII. Розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Платіжною інструкцією № 462413 від 04.06.2024 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 4844,80 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 4844,80 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбакор» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA205050/2024/000076/3 від 26.04.2024 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000209 від 11.03.2024, прийняті Волинською митницею.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбакор» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Альбакор», місцезнаходження: вул. Скворцова, буд. 236, м. Запоріжжя, 69106; .

Відповідач Волинська митниця, місцезнаходження: вул. Призалізнична, буд. 13, с. Римачі, Любомльський район, Волинська область, 44350; код ЄДРПОУ ВП 43958385.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.09.2024.

Суддя К.В.Мінаєва