Справа № 500/3529/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3529/24

09 вересня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф":

№0-1908-UA0035010 від 06.02.2024;

№0-1908-UA0035010 від 06.02.2024;

№0-1908-UA0035010 від 06.02.2024;

№0-1908-UA0035010 від 06.02.2024;

№0-1908-UA0035010 від 06.02.2024 про нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області внести інформацію в інформаційну систему органу доходів і зборів про скасування нарахованого податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 94737,00 грн за період 2021 та 2022 років та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 , з урахуванням скасованого нарахованого податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 94737,00 грн за період 2021 та 2022 років.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 06 лютого 2024 року за результатом розгляду заяви позивача щодо приведення у відповідність податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки відповідачем винесено ряд податкових повідомлень рішень форма "Ф", а саме: №0-1908- НОМЕР_1 щодо нежитлової будівлі площею 216,2 кв.м за податковий період 2022 року; №0-1908-UA0035010 щодо нежитлової будівлі площею 216,2 кв.м за податковий період 2021 року; №0-1908- НОМЕР_1 щодо нежитлового приміщення площею 171,3 кв.м за податковий період 2021 року; №0-1908- НОМЕР_1 щодо нежитлового приміщення площею 441,8 кв.м за податковий період 2022 року; №0-1908- НОМЕР_1 щодо нежитлового приміщення площею 441,8 кв.м за податковий період 2022 року.

Позивач вважає такі податкові повідомлення-рішення безпідставними, прийнятими без встановлення об`єктивної істини, та без врахування норм законодавства України, а тому є такими, що підлягають скасуванню.

Зазначає, що нежитлові приміщення площею 171,3 кв.м. та 216,2 кв.м. є приміщеннями загального користування - коридорами та сходовими клітками. Зважаючи, що під час поділу площ та оформлення права власності виникла помилка, такі приміщення у 2021 році були передані у власність співмешканців будинку та в їхнє розпорядження як цього вимагає законодавство України.

Спірне майно належить усім власникам житлових та нежитлових приміщень на праві спільної сумісної власності в силу вимог закону, крім того передане в управління ОСББ Актом приймання передачі. Таким чином починаючи з 19 березня 2021 року і станом на сьогодні нежитлові приміщення є спільною власністю всіх власників квартир і нежилих приміщень в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 . Таке твердження відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі 915/1096/18. Таким чином нарахування позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є безпідставним. Про дані факти було повідомлено відповідача при подачі заяви на проведення коригування об`єктів нерухомого майна, та нарахованих сум.

Щодо нарахування позивачу податку на нерухоме майно за 2022 та 2021 рік, а саме на нежитлове приміщення площею 441,8 кв.м то рішенням Тернопільської міської ради від 06.06.2019 №7/35/5 "Про місцеві податки і збори Тернопільської міської територіальної громади" визначено "перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки". Згідно додатку такими пільгами в розмірі 100% користуються будинки для переселенців. Відповідно до листа управління соціальної політики Тернопільської міської ради №9344-Ю/2024 від 11.04.2024 нежитлове приміщення, що заходиться за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 441,8 кв.м. використовується повністю для проживання внутрішньо переміщених осіб, тобто переселенців. За таких обставин підстави для нарахування податку на нерухоме майно відсутні.

Ухвалою суду від 05.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 30.07.2024 задоволено клопотання представника відповідача про заміну сторони та замінено первісного відповідача у справі №500/3529/24 - Головне управління ДПС у Тернопільській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ).

30.07.2024 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд адміністративної справи №500/3529/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 14.08.2024 до суду подано відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області відмовити в повному обсязі.

З посиланням на норми чинного законодавства України обґрунтовуючи свої заперечення вказує, що згідно інформації ІАС "Податковий блок" та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 володіє:

приміщенням загальною площею 171,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

нежитловою будівлею (частина будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу) загальною площею 216,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитловим приміщенням (торгово-офісне, спортивно-оздоровче приміщення) загальною площею 441,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З урахуванням вказаних даних, ОСОБА_1 були сформовані податкові повідомлення-рішення №0-1918-UA0035010, №0-1918-UA0035010, №0-1918-UA0035010 та №0-1918-UA0035010 від 06.02.2024, якими визначено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, податковий період 2021 та 2022 роки.

У зв`язку із наявними відомостями у контролюючого органу, відомо, що позивач є власником оподатковуваних будівель, проте жодної інформації щодо припинення права власності на нежитлові будівлі не надходило, тому позивач мав згідно статті 266.7.3. ПК України звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку.

Щодо твердження позивача про необхідність застосування пільги по податку на нерухоме майно - нежитлове приміщення (торгово-офісне, спортивно-оздоровче приміщення) загальною площею 441,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звертає увагу, що підстава для застосування пільги у розмірі 100% для будинків для переселенців, на яку посилається позивач, застосовується згідно Додатку 4 лише щодо об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб. Відтак підстава для застосування даної пільги до об`єктів нерухомості ОСОБА_1 відсутня.

04.09.2024 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі обґрунтоване тим, що 27.08.2024 проведеним аналізом нарахувань, виявлено помилку при нарахуванні позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік. Відтак задля усунення даної помилки податкове повідомлення-рішення від 06.02.2024 №0-1918-UA0035010 відкликане 27.08.2024.

Ухвалою суду від 09.09.2024 клопотання представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про закриття провадження в частині позовних вимог у справі задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918-UA0035010 від 06.02.2024.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.02.2024 ОСОБА_1 володіє:

приміщенням загальною площею 171,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

нежитловою будівлею (частина будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу) загальною площею 216,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

нежитловим приміщенням (торгово-офісне, спортивно-оздоровче приміщення) загальною площею 441,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

06.02.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкові повідомлення-рішення

№0-1918-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 12972,00 грн,

№0-1918-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 10278,00 грн,

№0-1908-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 14053,00 грн,

№0-1918-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 28717,00 грн.

Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з статтею 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України)

Суд зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.02.2024, ОСОБА_1 нерухомим майном, на яке нараховано податок, володіє на праві власності, розмір частки по всіх об`єктах 1/1.

Стосовно податкових повідомлень-рішень №0-1918-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 12972,00 грн, №0-1918-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 10278,00 грн, та №0-1908-UA0035010 яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 14053,00 грн, позивач стверджує, що нежитлові приміщення площею 171,3 кв.м. та 216,2 кв.м. є приміщеннями загального користування - коридорами та сходовими клітками. Зважаючи, що під час поділу площ та оформлення права власності виникла помилка такі приміщення у 2021 році були передані у власність співмешканців будинку та в їхнє розпорядження як цього вимагає законодавство України.

Так, в матеріалах справи наявні копії Протоколу №2 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Куліша 11" від 19.03.2021 та Акту приймання передачі нерухомого майна від 19.03.2021, згідно яких ОСОБА_1 передав у спільну власність та в управління ОСББ "Куліша 11" допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, а саме коридори та сходові клітки загальною площею 171,3 (кв.м) та 216,2 (кв.м).

Однак суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів щодо вчинення будь-яких дій щодо реалізації з 19.03.2021 (дати передачі у спільну власність та в управління ОСББ "Куліша 11" допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку) Протоколу №2 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Куліша 11" від 19.03.2021 та Акту приймання передачі нерухомого майна від 19.03.2021.

Суд повторює, що в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.02.2024, ОСОБА_1 володіє на праві власності нерухомим майном, на яке нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, володіє на праві власності, розмір частки по всіх об`єктах 1/1.

Статтею 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження викладені у позовній заяві про володіння нерухомим майном на праві спільної сумісної власності усіма власникам житлових та нежитлових приміщень ОСББ не знаходять свого підтвердження та спростовуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.02.2024.

Щодо твердження позивача про необхідність застосування пільги по податку на нерухоме майно - нежитлове приміщення (торгово-офісне, спортивно-оздоровче приміщення) загальною площею 441,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що таке повністю використовується для проживання внутрішньо переміщених осіб, суд зазначає наступне.

Рішенням Тернопільської міської ради від 06.06.2019 №7/35/5 "Про місцеві податки і збори Тернопільської міської територіальної громади" визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки Тернопільської міської територіальної громади, а також встановлено перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельн6ої ділянки. Дію даного рішення продовжено на території Тернопільської міської територіальної громади у 2021 році відповідно до рішення міської ради від 26.06.2020 №7/51/23 та у 2022 році відповідно до рішення міської ради від 28.05.2021 №8/6/10.

Згідно Додатку 4 до рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2019 №7/35/5, пільги встановлюються згідно з рішенням Тернопільської міської ради "Про місцеві податки і збори Тернопільської міської територіальної громади" та вводяться в дію з 01.01.2020. Додатком визначено, що пільга в частині об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 100% застосовується до виключно до присадибних (господарських) будівель - допоміжних нежитлових приміщень (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо).

Підстава для застосування пільги у розмірі 100% для будинків для переселенців, на яку посилається позивач, застосовується згідно Додатку 4 лише щодо об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб. Відтак підстава для застосування даної пільги до об`єктів нерухомості ОСОБА_1 відсутня.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтоване нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021- 2022 роки, що стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, та визнає податкові повідомлення-рішення №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024 №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024, №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024, №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024 такими, що прийняті відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення в користь позивача понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024 №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024, №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024, №0-1908-UA0035010 від 06.02.2024 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 09 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.