Справа № 160/31938/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-
05.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 30.11.2023 року) ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд з урахуванням зміненої позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 11.12.2023 року просить суд:
1. Визнати протиправними дії з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежних:
- розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років;
- алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки;
- індексації грошового забезпечення;
- нарахування та виплати грошового забезпечення;
- речового забезпечення;
- нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами);
- нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки;
- нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно;
- нарахування та виплати середнього заробітку(середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.
2. Зобов`язати Міністерство оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військову частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , в частині щодо неналежних розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; зобов`язавши зазначити у відповідних місцях вказаного наказу, що станом на 03.10.2023 року вислуга років складає: календарна 03 роки 07 місяців 25 днів; пільгову вислугу років; загальну вислугу років (з врахуванням оновленої календарної вислуги років та додаванням зазначеної пільгової вислуги років).
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із:
- застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 24.02.2022 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
4. Зобов`язати військову частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із:
- застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 03.10.2023 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 01.01.2023 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення) за кожний повний календарний місяць служби, а саме за 19 (дев`ятнадцять) повних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, з розрахунку грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
7. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
8. Стягнути солідарно з: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини, ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 :
- моральну шкоду в сумі 1000000 гривень 00 копійок;
всього на загальну суму 1094000 (один мільйон дев`яносто чотири тисячі) гривень 00 копійок.
9. Зобов`язати: Міністерство оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 04.10.2023 року по день набрання рішенням суду законної сили включно, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
10. При винесенні рішення судові витрати стягнути солідарно з: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .
11. Зобов`язати: Міністерство оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військову частину НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом 10 (десяти) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
Означені вимоги вмотивовані протиправністю дій Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежних: розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати грошового забезпечення; речового забезпечення; нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами); нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки; нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно; нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні; безпідставністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , в частині щодо неналежних: розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки.
Від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В мотивування своєї правої позиції представником відповідача-2 зазначено наступне. Щодо неналежного, на думку позивача, розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років зазначено про те, що позивачу, після надання останнім підтверджуючих документів, здійснено у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 09.11.2023 року відповідачем здійснено виплату донарахованої суми (15 350,59 грн, перераховано на картку позивача 15 120,33 грн. з урахуванням сплати військового збору). Тобто, відповідачем у добровільному порядку здійснено доплату всіх необхідних платежів з урахуванням календарної, пільгової та загальної вислуги років позивача. Щодо застосування неналежного алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки. Відповідачем при розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки використано алгоритм передбачений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Отже відповідач використав належний законний алгоритм для розрахунку та, як вище зазначено, добровільно сплатив позивачу усі належні йому грошові кошти. Щодо неналежної індексації грошового забезпечення. Індексація грошового забезпечення позивача у 2022 році здійснювалось у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (суми індексації). У 2023 році індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась у зв`язку з зупиненням дії до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення. Грошове забезпечення позивачу виплачувалось у повній відповідності до чинного на момент виплати законодавства України, зокрема Наказу Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Зокрема посадовий оклад Позивача був розрахований у відповідності Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Так у період з 24.02.2022 по 11.05.2023 нарахування посадового окладу здійснювалось шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням діючої на у цей період редакції Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р). З 12.05.2023 по момент звільнення позивача з військової служби посадовий оклад розраховувався множення 1762 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт. Щодо неналежного речового забезпечення. Позивач у своїй позовній заяві не розкриває у чому полягає така вимога. Позивач протягом служби отримував речове майно з урахуванням його наявності на складі відповідача та за потреби у такому майні. Щодо неналежного нарахування та виплати компенсації вартості за неотримане речове майно. Відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту») військовослужбовці ЗС України всіх категорій у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави забезпечується речовим майном згідно з нормою № 1 (Бойовий єдиний комплект) на строки, встановлені для 5-ї категорії військовослужбовців. Порядок виплати компенсації за неотримане речове майно визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» позивачу з урахуванням строків носки та терміну його перебування на службі за контрактом нарахована та виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. Виплата такої компенсації була здійснена у після отримання відповідного цільового фінансування 16.12.2023. Отже Станом на 11.02.2024 року позивачу у повному обсязі нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. Щодо неналежного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям. Позивач проходив військову службу за контрактом та був звільнений у зв`язку зі досягненням граничного віку перебування на військові службі, у відповідності до підпункту «а» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» (граничний вік у відповідності до пункту 7 частини 1 ст. 22 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлений до 60 років). Станом на момент звільнення вислуга позивача була менше 10 календарних років. Отже у відповідності до положень ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач не набув права на одноразову грошову допомогу при звільненні. Щодо неналежного нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач здійснив всі належні дії, жодних затримок виплати належних позивачу сум відповідачем не було допущено. Всі виплати здійснювались у момент отримання цільового фінансування. У відповідача відсутня прострочена заборгованість перед позивачем. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум у відповідача відсутня прострочення з виплат перед позивачем. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника позовній заяві позивача відсутній розрахунок таких витрат відсутній. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідач у повному обсязі виконав покладенні на нього законом обов`язки перед позивачем. Щодо моральної шкоди. Позивач не надав жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). При цьому, сам лише факт, нібито, порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Отже підсумовуючи, відповідачем у повному обсязі з урахуванням всіх вимог чинного законодавства було здійснено всі належні виплати позивачу (грошове забезпечення, компенсація за невикористані відпустки, компенсація за неотримане речове майно, одноразова грошова допомога у разі звільнення). У своєму позові позивач не заявляє у чому конкретно відповідачем було порушено його права, не наводить контрозрахунків на підтвердження «неналежного» нарахування та виплати належних йому грошових коштів.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року означено позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України із зазначенням розрахунку суми моральної шкоди; зазначенням та наданням доказів, що підтверджують обставини, якими обґрунтовується вимога, та на підтвердження розміру заподіяної шкоди; зазначенням номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти саме військової частини НОМЕР_1 ; вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів.
22.12.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 11.12.2023 року від ОСОБА_1 надійшла змінена згідно ухвали суду від 11.12.2023 року позовна заява, в якій містилось клопотання про призначення психологічної експертизи та заява №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
01.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача представника ОСОБА_2 надійшла сформована 29.12.2023 року через систему «Електронний суд» заява про вступ у справу як представника, в якій містилась заява №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування заяви №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка міститься у змісті заяви про вступ у справу як представника, представник позивача додає до суду засвідчену копію листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року та вказує, що з 24.02.2022 року по момент завершення дії воєнного стану будь-який пропуск будь-яких строків є поважним зважаючи на дію форс-мажорних обставин. Представник позивача також стверджує, що оскільки на момент звільнення позивач не мав документів для звернення до суду з цим позовом, змушений був використати досудовий порядок вирішення спору, передбачений ч.4 ст.122 КАСУ, зважаючи на той факт, що вказаний позов поданий виключно для отримання у подальшому належного рівня пенсійного забезпечення позивача.
В період з 25.12.2023 року по 12.01.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
За наслідками розгляду заяви №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, які вказані в заяві про поновлення строку ОСОБА_1 . Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 11.12.2023 року. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів, якщо такі є (докази першого звернення до суду із даною позовною заявою з зазначенням дати звернення до суду.
23.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшли сформовані 19.01.2024 року та 22.01.2024 року через систему «Електронний суд» заяви про вступ у справу як представника, у змісті яких містилась заява №1 про заперечення щодо дій головуючого. В даних заявах, які ідентичні за змістом, представник позивача просив суд задовольнити дані заперечення щодо дій головуючого з будь-яких причини та з будь-яких обставин, відкрити провадження в адміністративній справі. Крім того, у змісті заяви про заперечення щодо дій головуючого, представником позивача зазначалося про прийняття оскаржуваного рішення складом суду, якому заявлено відвід. Тож в даній заяві, представник вказував про те, що останнім вже було заявлено відвід судді, який суд продовжує ігнорувати без жодної мотивації.
Надаючи правову оцінку доводам аргументам представника позивача щодо відводу судді, суд зазначив, що як убачається із матеріалів справи, 01.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача представника ОСОБА_2 надійшла сформована 29.12.2023 року через систему «Електронний суд» заява про вступ у справу як представника, в якій містилась заява №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Так у п. 18 даної заяви представник позивача зазначив щодо правових підстав упередженості судді Прудника С.В. та обов`язковості відводу (самовідводу). Мотивуючи підстави такого відводу, представник позивача зазначив, що заявлений відвід, зокрема, обумовлений тим, що суддя не відкрив провадження у даній справі та не поновив строк звернення до адміністративного суду, що в свою чергу свідчить про упередженість судді Прудника С.В., чим обмежує позивача у праві на доступ до правосуддя.
Отже у даному випадку суд вважав, що представником позивача ОСОБА_2 заявлено клопотання про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудника С.В. щодо упередженості судді через обмеження позивача у праві на доступ до правосуддя.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення психологічної експертизи відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 року у задоволенні заяви-клопотання №1 представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 18.03.2024, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення.
За відомостями з витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.07.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Пруднику С.В.
В період з 18.07.2024 року по 19.07.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 року у задоволенні заяви-клопотання №1 представника позивача ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи та об`єднання справ відмовлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення військової частини НОМЕР_5 від 13.09.2023 року (серія НОМЕР_6 ).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 року №3 3.107. солдата запасу ОСОБА_1 , призначеного на посаду водія 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790037А, який прибув на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24 лютого 2022 року зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, і вважати таким, що з 24 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив -до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдату, ВОС 790037А. Виплачувати на підставі наказу Міністерства оборона України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячно премію у розмірі 289% грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, за військове звання та надбавки за вислугу років з 24 лютого 2022 року. Вислугу років на час зарахування не має можливості установити. Згідно пункту 2.7.7 наказу Міністра оборони України від 28 січня 1998 року № 20 вступний інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки пройшов 24 лютого 2022 року. Підстава: укази Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та №69/2022.
07.10.2022 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 року №297 убачається наступне. 2.1. старшого солдата ОСОБА_1 , водія 3-го автомобільного відділення 2-го автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 вересня 2023 року №170-РС у відставку за пунктом 3 підпунктом «а» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 . З 03 жовтня 2023 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 04 жовтня 2023 року. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 03 жовтня 2023 року становить: календарна - 03 роки 07 місяців 21 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 03 роки 07 місяців 21 днів. Виплатити на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 та окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з щомісячну грошову премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (25% посадового окладу) з 01 жовтня по 03 жовтня 2023 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, за 2023 рік використана у кількості 10 календарних днів. На підставі п. 3 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 виплатити грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки (25 днів за 2022 рік і 20 днів - за 2023 рік). Отримав грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, за 2023 рік не отримував. Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались. На квартирному обліку для поліпшення житлових умов не перебував. За час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. При військовій частині не зареєстрований. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 вересня 2023 року №170-РС, рапорт старшого солдата ОСОБА_4 (вх. №1242/п від 03.10.2023).
Відповідно до пп. 6.1. п. 6 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2023 року №332 Внести зміни до наказів: Додати абзац 10 та 11 до пункту 2.1. до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 №297, відповідно абзац 10 вважати абзацом 12 та викласти в наступній редакції: Здійснити перерахунок грошового забезпечення в частині виплати надбавки за вислугу років та відкоригувати суму виплат з моменту дати зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Щорічна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 по день виключення із списків особового складу частини, не надавалась. Виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів за 2023 рік.
Відповідно до пп. 5.1. п. 5 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 року №344 Внести зміни до наказу: Додати абзац 12 до пункту 2.1. до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 №297, відповідно абзац 12 вважати абзацом 13 та викласти в наступній редакції: Виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що належить до видачі на підставі довідки про вартість речового майна №1 від 17.11.2023 року у сумі 7065 гривень 45 копійок (сім тисяч шістдесят п`ять гривень сорок п`ять копійок). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 вересня 2023 року №170-РС, рапорт старшого солдата ОСОБА_4 (вх. №1242/п від 03.10.2023) довідка про вартість речового майна від 17.11.2023 №1.
Позивач вважаючи бездіяльність відповідачів протиправною, котра полягає у неналежному розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати грошового забезпечення; речового забезпечення; нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами); нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки; нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно; нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні; безпідставністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні позивача, в частині щодо неналежних: розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Пунктом 2 вищезазначеної постанови, встановлено що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Відповідно до статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704, посадові оклади, оклади за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Крім того, Міністром оборони України щорічно приймаються рішення про встановлення військовослужбовцям розмірів премії в залежності від тарифних розрядів (посадових окладів): у 2022 році від 18.01.2022 № 248/269, від 04.03.2022 № 248/1210; у 2023 році від 01.02.2023 № 2683/з.
Позивач проходив військову службу за контрактом та був звільнений у зв`язку зі досягненням граничного віку перебування на військовій службі, у відповідності до підпункту «а» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» (граничний вік у відповідності до пункту 7 частини 1 ст. 22 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлений до 60 років). Станом на момент звільнення вислуга позивача була менше 10 календарних років.
Отже у відповідності до положень ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач не набув права на одноразову грошову допомогу при звільненні.
Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами); зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) не підлягають до задоволення.
Щодо неналежного речового забезпечення. Позивач у своїй позовній заяві не зазначає у чому полягає така вимога. Позивач протягом служби отримував речове майно з урахуванням його наявності на складі відповідача та за потреби у такому майні.
Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного речового забезпечення не підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати грошового забезпечення; нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки; зобов`язання Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , в частині щодо неналежних розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; зобов`язавши зазначити у відповідних місцях вказаного наказу, що станом на 03.10.2023 року вислуга років складає: календарна 03 роки 07 місяців 25 днів; пільгову вислугу років; загальну вислугу років (з врахуванням оновленої календарної вислуги років та додаванням зазначеної пільгової вислуги років); зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 24.02.2022 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 03.10.2023 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 01.01.2023 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , одноразові додаткові види грошового забезпечення) за кожний повний календарний місяць служби, а саме за 19 (дев`ятнадцять) повних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , одноразові додаткові види грошового забезпечення) за кожний повний календарний місяць служби, а саме за 19 (дев`ятнадцять) повних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, з розрахунку грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Індексація грошових доходів населення провадиться відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (далі Постанова № 1078).
Відповідно до пункту 8 розділу I Постанови № 1078, грошове забезпечення (в тому числі компенсація за невикористані дні основних та додаткових відпусток, індексація грошового забезпечення, додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги у разі звільнення) виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік зупинено дію Закону України Про індексацію грошових доходів населення на 2023 рік.
Позивачу, після надання позивачем підтверджуючих документів, відповідачем-2 здійснено у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Так, як вже зазначено судом вище, відповідно до пп. 6.1. п. 6 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2023 року №332 Внести зміни до наказів: Додати абзац 10 та 11 до пункту 2.1. до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 №297, відповідно абзац 10 вважати абзацом 12 та викласти в наступній редакції: Здійснити перерахунок грошового забезпечення в частині виплати надбавки за вислугу років та відкоригувати суму виплат з моменту дати зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Щорічна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 по день виключення із списків особового складу частини, не надавалась. Виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів за 2023 рік.
Як зазначив представник військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву, 09.11.2023 відповідачем-2 здійснено виплату донарахованої суми (15 350,59 грн., перераховано на картку позивача 15 120,33 грн з урахуванням сплати військового збору). Тобто, відповідачем-2 у здійснено доплату всіх необхідних платежів з урахуванням календарної, пільгової та загальної вислуги років позивача.
Щодо застосування неналежного алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки. Відповідачем-2 при розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки використано алгоритм передбачений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Отже відповідач-2 використав належний законний алгоритм для розрахунку та сплатив позивачу усі належні йому грошові кошти.
Щодо неналежної індексації грошового забезпечення. Індексація грошового забезпечення позивача у 2022 році здійснювалось у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (суми індексації). У 2023 році індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась у зв`язку з зупиненням дії до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
Слід зазначити, що згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (надалі Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ встановлено, що для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні:
індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;
індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;
поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Перелік об`єктів індексації установлений ст. 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Також згідно ст. 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Водночас, положеннями статті 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.
Крім того, положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі коли особа працює/служить неповний робочий/службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Так, положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.
Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №815/2465/17 від 17 лютого 2020 року.
Більш того, в рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17.03.2004по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України(254к/96-ВР) виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України(254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99(v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002(v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені, зокрема, Додатками № 1-7 до Постанови №1294.
01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова № 704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
В постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого внаслідок внесених змін Порядок проведення індексації грошових доходів населення у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації всіх працівників. Для проведення індексації з 1 грудня 2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.
Місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож з 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.
Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця з 1 грудня 2015 року не прив`язаний до місяця прийняття (виходу) на військову службу.
Відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.
Враховуючи викладене, для обчислення поточної індексації грошового забезпечення позивача за період з 24.02.2022 року по 03.10.2023 року місяцем підвищення доходу є березень 2018 року.
Такий висновок суду кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі №420/3593/20, відносно тлумачення у подібних правовідносинах пунктів 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення при розв`язанні питання про місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.
Водночас, в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 року по справі № 120/313/20-а, в якій колегія суддів зазначила, що Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17) та додатково зауважив, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця, отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).
Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений місяць підвищення доходу. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Відтак, як вже було зазначено вище, у березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів у військовослужбовців відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Згідно абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку № 1078, у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, колегія суддів дійшла висновку, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок №1078 не містять терміну «фіксована» індексація, тому з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки. Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає Суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Також Верховний Суд зауважив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Також Верховний Суд зазначив, що буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в січні 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Слід зауважити, що на момент підвищення посадових окладів у березні 2018 року, чинною була Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (надалі Інструкція № 260).
Відтак, пунктом 1.2. розділу I. «Загальні положення» Інструкції № 260 було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Згідно пункту 1.9 Інструкції №260, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Відповідно до п.п. 2, 8 розділу І «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (надалі Порядок №260), чинного на час прийняття позивача на військову службу, до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; […].
Відповідно до п.п. 1, 2 розділу II. «Посадові оклади» Порядку № 260, Посадові оклади виплачуються у розмірах, визначених додатками 1,2,12і13до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військово-службовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами) (далі - постанова № 704).
Посадові оклади виплачуються залежно від займаних посад і тарифних розрядів, передбачених у штаті військової частини.
Пунктом 1 розділу III. «Оклади за військовими званнями» Порядку № 260 установлено, що оклади за військовими званнями виплачуються в розмірах, визначених у додатку 14 до постанови № 704.
Поряд з цим, Порядком № 260 передбачено встановлення низки надбавок та доплат, зокрема: надбавка за вислугу років, яка виплачується у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах залежно від вислуги років, надбавка за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України, надбавка за кваліфікацію, надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу, надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць і фахівців, які залучаються до підготовки рішень і висновків державних експертів з питань таємниць, надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за почесні звання, надбавка за спортивні звання, доплата за науковий ступінь та за вчене звання, надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень.
Пунктами 1, 2 розділу XVI. «Преміювання» установлено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
З системного аналізу наведених приписів нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що грошове забезпечення військовослужбовця має персоналізований, суб`єктивний характер, а його постійні складові залежать від низки факторів, зокрема, військового звання, вислуги років, кваліфікації, характеру умов служби, наявності певних навичок, знань, звань, особистого внеску в загальні результати служби тощо.
Ураховуючи викладене, для обчислення індексації-різниці підлягає порівнянню та аналізу грошове забезпечення конкретного військовослужбовця, а обчислення індексації-різниці за певною посадою, тим більш за вакантною, є неможливим.
Поряд з цим, для військовослужбовців, які станом на дату підвищення посадових окладів (01 березня 2018 року) проходили службу, обчислення величини приросту індексу споживчих цін здійснювалось з місяця наступного після останнього підвищення окладу, тобто з лютого 2008 року і нараховувалось наростаючим підсумком до наступного підвищення посадового окладу, тобто до березня 2018 року.
Таким чином, величина приросту індексу споживчих цін нарахована на момент підвищення тарифних ставок у березні 2018 року припиняє свій розрахунок та на підставі неї обчислюється фіксований розмір індексації-різниці для кожного військовослужбовця, який на час підвищення тарифних ставок проходив військову службу та отримував грошове забезпечення, за умови якщо розмір підвищення його доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Далі, відповідно до абз. 1 п. 5 Порядку № 1078, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, тобто у березні 2018 року, приймається за 1 або 100 відсотків та обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу, тобто з квітня 2018 року.
Водночас, з матеріалів адміністративної справи суд встановив, що на момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року позивач не проходив військову службу у відповідача та не отримував доходу, а отже в спірних правовідносинах не можливо розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) та дослідити перевищення розміру підвищення доходу (А) суми можливої індексації (Б), оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми його грошового забезпечення (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року йому не нараховувалось і не виплачувалось.
В свою чергу, підвищення посадових окладів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в березні 2018 року не вплинуло на розмір грошового забезпечення позивача в контексті його зменшення або збільшення по відношенню до розміру грошового забезпечення у попередньому місяці, оскільки по-перше, позивач станом на березень 2018 року не проходив військову службу, по-друге, на момент початку військової служби позивача означена постанова вже була чинною та підлягала застосуванню до позивача, підвищення посадового окладу підчас проходження служби в наслідок підвищення тарифних ставок у нього не відбулось.
Поряд з цим, слід врахувати, що Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - постанова № 1294), з набранням чинності якою пов`язано початок обчислення величини приросту індексу споживчих цін (січень 2008 року) для обчислення індексації-різниці у березні 2018 року, була чинною у період з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, що виключає можливість будь-якого її застосування до спірних правовідносин.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування положень абз. 4-6 п. 5 Порядку №1078 можливе тільки у разі якщо підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відбулось під час проходження служби військовослужбовцем, якщо розмір підвищення його доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Враховуючи викладене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню тільки приписи п. 10-2 Порядку №1078, згідно яких для новоприйнятих військовослужбовців обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає військовослужбовець.
Така індексація є поточною та не є спірною між сторонами.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати грошового забезпечення; нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки; зобов`язання Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , в частині щодо неналежних розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; зобов`язавши зазначити у відповідних місцях вказаного наказу, що станом на 03.10.2023 року вислуга років складає: календарна 03 роки 07 місяців 25 днів; пільгову вислугу років; загальну вислугу років (з врахуванням оновленої календарної вислуги років та додаванням зазначеної пільгової вислуги років); зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 24.02.2022 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 03.10.2023 року включно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 01.01.2023 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , одноразові додаткові види грошового забезпечення) за кожний повний календарний місяць служби, а саме за 19 (дев`ятнадцять) повних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами) належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , одноразові додаткові види грошового забезпечення) за кожний повний календарний місяць служби, а саме за 19 (дев`ятнадцять) повних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, з розрахунку грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення), із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із: застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошове забезпечення із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», слід зазначити наступне.
Положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Отже, пунктом 4 Постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 420/6572/22.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 встановлено у сумі 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 встановлено в сумі 2270,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684,00 грн.
На підставі вище викладеного слід дійти висновку, що за період із 24.02.2022 року по 03.10.2023 року, позивачу протиправно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення з порушенням відповідних норм та розмірів.
Відтак, з метою захисту порушеного права позивача, слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язати військову частину НОМЕР_7 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 року по 03.10.2023 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704, та здійснити виплату різниці урахуванням виплачених сум.
Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», варто зазначити наступне.
Як вже зазначалось судом вище, відповідно до пп. 5.1. п. 5 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 року №344 Внести зміни до наказу: Додати абзац 12 до пункту 2.1. до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 №297, відповідно абзац 12 вважати абзацом 13 та викласти в наступній редакції: Виплатити грошову компенсацію замість речового майна, що належить до видачі на підставі довідки про вартість речового майна №1 від 17.11.2023 року у сумі 7065 гривень 45 копійок (сім тисяч шістдесят п`ять гривень сорок п`ять копійок). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 вересня 2023 року №170-РС, рапорт старшого солдата ОСОБА_4 (вх. №1242/п від 03.10.2023) довідка про вартість речового майна від 17.11.2023 №1.
Слід зазначити, що відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту») військовослужбовці ЗС України всіх категорій у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави забезпечується речовим майном згідно з нормою № 1 (Бойовий єдиний комплект) на строки, встановлені для 5-ї категорії військовослужбовців.
Порядок виплати компенсації за неотримане речове майно визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» позивачу з урахуванням строків носки та терміну його перебування на службі за контрактом нарахована та виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно.
Виплата такої компенсації була здійснена у після отримання відповідного цільового фінансування 16.12.2023 року, про зазначено представником військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву. Отже позивачу у повному обсязі нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Відтак, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав задля задоволення позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_2 , належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними діі з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного нарахування та виплати середнього заробітку(середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 належним чином нарахувати та негайно виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 04.10.2023 року по день набрання рішенням суду законної сили включно, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, варто зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі - Інструкція № 232) основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає:
1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств;
2) створення та утримання запасів речового майна;
3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами;
4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу;
фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України на речове забезпечення;
6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби;
7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 Інструкції №232).
Згідно із пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно із пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», відповідно до статті 1 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 2 «Структура заробітної плати» зазначеного Закону в редакції, яка була чинна на час звільнення позивача з військової служби, надані такі визначення.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Питанням в цій справі є наявність чи відсутність підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Для цього належить визначити правову природу такої компенсації та строки її виплати.
Зі змісту положень Інструкції №232 висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, то таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17, не суперечать наведеній позиції судової палати, а тому підстави відступати від викладеного у цьому судовому рішенні висновку щодо застосування статей 116 117 КЗпП України відсутні.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Судом установлено, позивачу під час звільнення 03.10.2023 року грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби не виплачено; виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивачу проведена 16.12.2023 року, що не заперечується сторонами у справі.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що можна зробити висновок, що стаття 116 КЗпП дійсно оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а ст.117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. Оскільки компенсація вартості за неотримане речове майно, згідно з нормативно-правовими актами виплачується військовослужбовцю при звільненні вона належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП. Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності здійснюється і у разі невиплати згаданої компенсації, також.
Верховний Суд у справі №480/3105/19 у постанові від 30 листопада 2020 року встановив, що відповідальність роботодавця (по ст.117 КЗпП) у вигляді виплати працівникові при звільненні середнього заробітку за весь час затримки - застосовується і щодо затримки у виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
З урахуванням встановлених обставин у цій справі, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04 жовтня 2023 року (наступному дню після виключення зі списків особового складу як 03.10.2023 року) по 15 грудня 2023 року (день що передує нарахуванню та виплати позивачу як 16.12.2023 року) виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
При цьому, належним відповідачем в частині нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку буде саме військова частина НОМЕР_1 , оскільки саме цим відповідачем на підставі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2023 року №297 позивача з 03 жовтня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 04 жовтня 2023 року.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 доплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то такі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон № 2464-VI).
Так, в обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачі належним чином не сплачували єдиний внесок, внаслідок чого обмежили право на пенсійне забезпечення позивача, яке підлягає поновленню.
В той же час, частиною сьомою статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України. Не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та/або введення воєнного стану.
Аналіз вказаних норм, свідчить про те, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
При цьому, не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, у даному випадку страхові внески (єдиний внесок) не нараховувалися та не сплачувались у зв`язку із звільненням від сплати такого податку в порядку статті 7 Закону наведеного Закону. Страховий стаж, необхідний для перерахунку пенсії, обраховується особам, що проходили військову службу, на підставі спеціальних норм права, у той час як норми Закону №1058-IV в частині обрахування страхового стажу на підставі персоніфікованого обліку і сплати внесків є нормами загальними і не регулюють спірні правовідносини.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом в постановах від 14.02.2019 у справі №308/8839/16-а, від 23.07.2019 у справі №346/6411/16-а, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 18.09.2019 у справі №347/1233/17 та від 04.03.2020 у справі №415/2135/17, від 25.03.2020 у справі № 377/201/17.
Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Постанова №168 прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацем 4 п. 1-1 Постанови №168 встановлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі Порядок №260).

Згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України.

Згідно Постанови №168, так і згідно Порядку №260 додаткова винагорода виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). В юридичній ситуації позивача він також посилався на Бланкетні положення законодавства перелік завдань, затверджений Міністром оборони України, згідно якого військовослужбовці у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави можуть отримувати спірну додаткову винагороду. Водночас, ця умова є додатковою, а не альтернативною стосовно виконання бойових (спеціальних) завдань.

Отже, право на отримання додаткової винагороди в юридичній ситуації, про існування якої щодо себе стверджував позивач, наявне у разі існування одночасно двох обставин:

1) особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260;

2) особа при цьому перебуває у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України абзац 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

При цьому первинним та визначальним є саме відповідність особи обставині, а саме: особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

В свою чергу підтвердження цієї обставини здійснюється у визначений законодавством спосіб згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказані документи, згідно їх функціонального призначення, повинні мати індивідуальний характер щодо юридичної ситуації конкретної особи, тобто стосуватися не обставин діяльності військової частини (установи, організації) (наприклад, їх функціонування як таких, визначення їх завдань), а саме конкретної особи (містити відомості про її залучення/участь у бойових (спеціальних) завданнях.

Позивач стверджував, що особовий склад відповідача продовжує виконувати бойові (спеціальні) завдання розгорнутого пункту управління Медичних сил Збройних Сил України згідно журналу ведення оперативної обстановки. Відповідач цю обставину не заперечив, а тому вона визнається судом встановленою згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу в цій справі встановленню підлягає участь саме позивача у відповідних завданнях. Сам позивач не стверджував, що такі завдання ним виконувались, на підтвердження виконання саме ним (не відповідачем як органом, а позивачем як окремим суб`єктом) відповідних завдань позивачем жодного доказу не надано, в ході судового розгляду та витребування доказів судом встановлено відсутність таких доказів щодо позивача як таких. В свою чергу доводи позивача зводилися до загального ствердження про залучення як такого до виконання відповідних завдань і отримання позивачем додаткової винагороди раніше.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Як вже зазначав суд, в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, відсутні нормативні положення, згідно яких виплата додаткової винагороди пов`язана з самим фактом її виплати раніше. В свою чергу таке законодавство явно та однозначно пов`язує нарахування та виплату такої винагороди (в аспекті юридичної ситуації позивача) передусім з виконанням бойових (спеціальних) завдань самим позивачем.

Суд наголошує, що про виконання самим позивачем таких завдань не зазначав сам позивач, не надані ним і відповідні докази, в свою чергу в ході судового розгляду судом встановлено відсутність таких доказів.

Більш того, з аналізу функціональних обов`язків, відповідно до яких позивач проходить військову службу, позивач в цілому не може виконувати бойових (спеціальних) завдань, з якими законодавством пов`язано виплату додаткової винагороди згідно Постанови №168. Так, посадові обов`язки позивача не стосуються сутнісного здійснення відповідачем своїх повноважень (тобто, проведення медичних оглядів), натомість зводяться до організаційно-технічного забезпечення існування відповідача як організації, без взаємозалежності саме з функціональним призначенням відповідача. Іншими словами, позивач сприяє діяльності відповідача як органу в цілому, однак не причетний до здійснення відповідачем його функціонального призначення (проведення медичних оглядів).

В порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судом враховується правозастосування, здійснене Касаційним адміністративним судом у постанові від 18.10.2023 року у справі №420/16628/22, оскільки в цій справі Верховний Суд відхилив формалістичний підхід до права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168 та наголосив на первинності саме виконуваного особою функціоналу для цілей визначення права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.

За таких обставин суд констатує відсутність факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, в зв`язку з чим він не має права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168.

Щодо моральної шкоди.

У статті 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Позивачем жодними доказами не доведено суду, що бездіяльністю відповідача нанесена позивачу моральна шкода в такому розмірі.

Застосовуючи наведені вище правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Зазначення у позові про постійну психоемоційну напругу, депресивний стан, погане самопочуття, що виникли внаслідок порушення органом державної влади прав його прав, не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

До того ж, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 року у задоволенні заяви-клопотання №1 представника позивача ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи та об`єднання справ відмовлено.

Так, в ухвалі суду від 22.07.2024 року судом було зазначено про те, що 12.07.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла сформована 11.07.2024 року заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), в якій містилась заява-клопотання №1. В даній заяві представник позивача вимагав серед іншого: 9. Прийняти зміни у позовних вимогах в редакції від 16.12.2023 року у справі № 160/31938/23, змінивши (виклавши) п.8 (стягнення моральної шкоди) змісту позовних вимог в частині моральної шкоди на розмір, визначений результатом відповідної психологічної експертизи.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій з 24.02.2022 року по 30.11.2023 року включно: Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , щодо неналежного нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно та стягнення солідарно з Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи - 00034022; військової частини, ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно в сумі 94000 гривень 00 копійок, моральної шкоди в сумі 1000000 гривень 00 копійок; всього на загальну суму 1094000 (один мільйон дев`яносто чотири тисячі) гривень 00 копійок у суду відсутні.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України), про що також просить позивач, є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стосовно поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, 01.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача представника ОСОБА_2 надійшла сформована 29.12.2023 року через систему «Електронний суд» заява про вступ у справу як представника, в якій містилась заява №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви №1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка міститься у змісті заяви про вступ у справу як представника, представник позивача додав до суду засвідчену копію листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року та вказує, що з 24.02.2022 року по момент завершення дії воєнного стану будь-який пропуск будь-яких строків є поважним зважаючи на дію форс-мажорних обставин. Представник позивача також стверджував, що оскільки на момент звільнення позивач не мав документів для звернення до суду з цим позовом, змушений був використати досудовий порядок вирішення спору, передбачений ч.4 ст.122 КАСУ, зважаючи на той факт, що вказаний позов поданий виключно для отримання у подальшому належного рівня пенсійного забезпечення позивача.

Так, за реплікацією «Діловодство спеціалізованого суду» установлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків (справа №160/28679/23, суддя Кадникова Г.В.).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерство оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Після цього позивачем подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду даний адміністративний позов та апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Кадникова Г.В.) від 23.11.2023 року у справі № №160/28679/23.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року у справі № 160/28679/23 (суддя Кадникова Г.В.) скасовано. Справу № 160/28679/23 направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Станом на момент прийняття судового рішення у даній справі, відповідно до інформації, яка міститься на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119620811) та відповідно до реплікації «Діловодство спеціалізованого суду» наявна інформація про те, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року у справі № 160/28679/23 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерство оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Встановлено позивачу десятиденний строк з моменту отримання (вручення) копії цієї ухвали, для усунення визначених недоліків ухвалою суду від 10.04.2024 року.

При цьому, будь-якого судового рішення у справі №160/28679/23 не прийнято.

Слід зазначити, що оскільки ухвалою від 23.11.2023 року у справі №160/28679/23 первісну позовну заяву було повернуто, позивач з позовними вимогами змушений був звертатись повторно.

Тому, 05.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 30.11.2023 року) ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 18.03.2024, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення.

За наслідками розгляду даної апеляційної скарги, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року у справі №160/31938/23 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При прийнятті постанови суду від 28.05.2024 року у справі №160/31938/23 суд апеляційної інстанції виходив з того, що дослідивши зміст позовних вимог та їх обґрунтування, з`ясував, що в межах справи, що розглядається - №160/31938/23, пред`явлені, в тому числі, вимоги, які не визначались як предмет позову у справі №160/28679/23. Це, зокрема, стосується питання нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.04.2023 по 04.10.2023 включно, що робить неможливим застосування положень наведених вище процесуальних норм. Окрім того, стосовно правил п.10 ч.1 ст.240 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що для залишення позову без розгляду після відкриття провадження мають існувати такі умови: позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав; на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, щодо такого іншого позову (позовів) не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. За такого правового регулювання визначальним є наявність/відсутність постановленої у справі за іншим позовом (позовами) до того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав ухвали про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду саме на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, а не на час вирішення питання щодо залишення позову без розгляду, як помилково вказано судом першої інстанції.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу індексації грошового забезпечення, речового майна, речового забезпечення у меншому розмірі, ніж вважає позивач, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року (з відповідними змінами); нарахування та виплати грошової компенсації за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки; нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 04.10.2023 року включно; нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні через застосування при розрахунку індексації неправильного базового місяця.

До того ж, позивач просить суд зобов`язати відповідачів скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 03.10.2023 року (по стройовій частині) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , в частині щодо неналежних розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років; алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; зобов`язавши зазначити у відповідних місцях вказаного наказу, що станом на 03.10.2023 року вислуга років складає: календарна 03 роки 07 місяців 25 днів; пільгову вислугу років; загальну вислугу років (з врахуванням оновленої календарної вислуги років та додаванням зазначеної пільгової вислуги років).

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Положеннями ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, позивач має право звернутися до суду з даним позовом в межах місячного строку.

Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

При цьому, речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23 червня 2022 року у справі № 540/2001/21, 27 лютого 2023 року у справі №560/8394/21.

Пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 р. № 475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 р. за № 797/30665, визначено, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Таким чином, підставою для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є рапорт військовослужбовця та відповідний наказ командира військової частини.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення), пунктом третім якого дія Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене цим Указом, та статті 2 цього Указу поширена на військовослужбовців Національної гвардії України.

Суд звертає увагу на те, що при первісному зверненні, тобто у справі №160/28679/23 позивачем не було пропущено строк звернення до суду із даною позовною заявою.

Так, за реплікацією «Діловодство спеціалізованого суду» установлено, що позовна заява у справі №160/28679/23 надійшла до суду 02.11.2023 року.

Варто зазначити, що згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, у рішенні від 04.12.1995 р. по справі "Беллет проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, оскільки при первісному зверненні позивачем до суду із позовною заявою (справа №160/28679/23, позовна заява надійшла до суду 02.11.2023 року) строк не було пропущено, та позивач вимушений був повторно звернутися до суду із позовом після ухвали суду від 23.11.2023 року (справа №160/28679/23) тому суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_7 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_7 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_7 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 року по 03.10.2023 року виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704, та здійснити виплату різниці урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_7 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 04.10.2023 року по 15.12.2023 року виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки з 04.10.2023 року по 15.12.2023 року виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник