Справа № 140/6148/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6148/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням ГУ ДПС у Волинській області № від 22.02.2024 до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн.

Позивач не погоджується із винесеним рішенням, вважає, що істотною ознакою правопорушення, передбаченого ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етиловою, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», є не тільки факт реалізації підакцизних товарів, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності. Вчинене менше 3 разів зазначеної дії не утворює складу правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 17 вищевказаного Закону.

Як зазначено в Акті перевірки, при проведенні фактичної перевірки за адресою АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 алкогольних напоїв і тютюнових виробів у реалізації не виявлено.

В додатку №1 до акта перевірки зазначено, що ФОН ОСОБА_1 двічі допустила продаж алкогольного напою, пива «Свіжий розлив», без отримання ліцензії па торгівлю алкогольними напоями та один раз тютюнових виробів, сигарет «ЛМ Сіа Блу» без ліцензії на торгівлю тютюновими виробами.

Інших випадків порушення умов діяльності, що підлягає ліцензуванню, податковим органом не встановлено, хоча згідно наказу перевірка проводилась за весь період діяльності платника податків в межах строків, встановлених ст. 102 Податковою Кодексу України

Зміст додатку №1 прямо вказує на застосування стягнення та два продажі алкогольних напоїв та одноразовий продаж тютюнових виробів. Тому в діях позивача відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Крім того зазначила, що в одному приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно роздрібну торгівлю здійснюють два суб`єкти господарювання: ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 які перебувають у шлюбі. Причому. ОСОБА_2 має ліцензію на роздрібне торгівлю алкогольними напоями та ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами.

При цьому продавець, реалізуючи підакцизний товар не переключилась на кабінет свого роботодавця, чим допусти помилкове введення даних про продаж в кабінет іншого суб`єкта господарювання, який не мав в своєму кабінеті запрограмованої наявності такого товару.

На підставі вищенаведеного просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву від 28.06.2024 (а.с.34-35), представник відповідача позовних вимог не визнав та просить відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що позивачем під час здійснення господарською діяльності порушено вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Також вказує, що фактична перевірка проведена на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України: наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контрольні органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Тому єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки в контексті дотримання платником податкової дисципліни, визначеної підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного в цій самій нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав вказана норма не встановлює. Тобто, вважає, що фактична перевірка господарської одиниці позивача проведена правомірно.

Щодо посилання позивача про допущення помилки працівником представник відповідача зазначив, що у разі якщо порушення допущено працівником суб`єкта господарювання, його посадовою особою чи представником суб`єкта господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій чи безготівковій формі, відповідальність за таке порушення буде нести безпосередньо нести суб`єкт господарювання, а не працівник.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подання заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що посадовими особам ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 02.02.2024 №439-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » та направлень на перевірку проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої було складено акт фактичної перевірки №03/2125/09-01/ від 06.02.2024 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення вимог:

ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (із змінами та доповненнями).

В додатку №1 (бланк №002352) до Акту перевірки від 06.02.2024 №03/2125/09- 68, зазначено що через програмний реєстратор розрахункових операцій із фіскальним номером реалізовано:

- алкогольні напої - 23.12.2023 року пиво «Свіжий розлив» 1.8л на суму 104.40 грн. і 27.12.2023 року пиво «Свіжий розлив» 1.2л на суму 84.70 грн. тобто встановлено 2 факти реалізації алкогольних напоїв;

- тютюнові вироби - 22.12.2023 року цигарки «ЛМ Сіа Блу» на суму 262.40 грн.. тобто встановлено 1 факт реалізації тютюнових виробів.

На підставі акта перевірки №03/2125/09-01/ від 06.02.2024 керівником ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від № від 22.02.2024, яким застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоям без наявності ліцензії та штрафу у розмірі 17000,00 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії.

Вважаючи протиправним вищевказане рішення позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Позивач вважає, що проведена працівниками податкового органу фактична перевірка, за результатами якої складено акт перевірки №03/2125/09-01/ від 06.02.2024, є незаконною внаслідок порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення такої перевірки, оскільки наказ на проведення перевірки не містить фактичних підстав для її проведення в частині незазначення інформації про порушення нею вимог законодавства, а лише містить посилання на норми чинного законодавства. Крім того, в наказі не вказано періоду діяльності, який буде перевірятися, а також не відображено мету перевірки. У зв`язку з цим прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З цього приводу суд зазначає, що підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 в наказі від 02.02.2024 №439-п зазначений, зокрема, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, відповідно до якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (п.80.4 ст.80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 ПК України.

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (пункт 81.1 статті 81).

Як зазначалося вище, в наказі ГУ ДПС у Волинській області від 02.02.2024 №439-п як на юридичну підставу для проведення фактичної перевірки господарської одиниці позивача зазначено посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

На відміну від інших підпунктів пункту 80.2 статті 80 ПК України, підпункт 80.2.5 після внесення до нього змін на підставі Закону України № 3609-VI від 07.07.2011 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України», які набрали чинності з 06.08.2011, став містити одразу дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: (1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері.

Таке розуміння вказаної норми наведено у низці постанов Верховного Суду (зокрема від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 01.06.2022 у справі №520/7331/21, від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а). За змістом висновків, викладених у цих постановах, є підстави вважати усталеною практику Верховного Суду про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі №460/1239/19 вказав, що незазначення підстав у наказі на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до пункту 81.1. статті 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

Представник відповідача у відзиві звертає увагу на те, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напої та тютюнових виробів, пального. При цьому, в наказі чітко визначено, що перевірка позивача здійснюється з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів. Крім того, наказ містить період діяльності, який буде перевірятися, а саме за період, визначений статтею 102 ПК України, тобто за період 1095 днів.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відсутність посилання у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 02.02.2024 №439-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » на фактичну підставу проведення перевірки, а саме внаслідок здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері, не є безумовною підставою для визнання такої перевірки протиправною та скасування оскаржуваного рішення, винесеного за результатами такої перевірки. Зазначені недоліки наказу від 02.02.2024 №439-п, на думку суду, не призводять до відсутності правових наслідків такої перевірки. При цьому, позивач не скористалася правом подання заперечень до акту перевірки, в тому числі шляхом звернення до податкового органу про надання платнику податків детальної інформації про підстави проведення перевірки.

Суд наголошує на тому, що здійснення такого виду заходу контролю, як в спірній ситуації, було не правом ГУ ДПС у Волинській області, а його обов`язком, тому відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки детальної інформації про підстави проведення фактичної перевірки не можуть ставити під сумнів легітимність заходу в цілому, якщо такий захід здійснювався на законній підставі, про що зазначено судом вище.

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, судом не встановлено порушень зі сторони податкового органу в частині призначення фактичної перевірки господарської діяльності позивача.

Щодо доводів позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 34000,00 грн, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі - Закон №265/95-ВР).

Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

За змістом статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (стаття 1 Закону №481/95-ВР).

Як встановлено статтею 15 указаного Закону, ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Таким чином, суб`єкт господарювання, маючи на меті здійснювати роздрібний продаж алкогольних та/або тютюнових виробів, зобов`язаний отримати відповідні ліцензії, які оформлюються на спеціальних бланках та повинні містити необхідні відомості, зокрема, термін дії.

Під час проведення перевірки встановлено факти реалізації алкогольних напоїв без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами (зокрема, пиво «Свіжий розлив» 1.8л на суму 104,40 гри. і пиво «Свіжий розлив» 1.2л на суму 84,70 грн. та тютюнові вироби - цигарки «ЛМ Сіа Блу» на суму 262,40 грн.).

Доказів наявності у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, суду також не надано.

Натомість позивач не заперечує відсутність ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами та зазначає, що в одному приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно роздрібну торгівлю здійснюють два суб`єкти господарювання: ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 які перебувають у шлюбі. Причому. ОСОБА_2 має ліцензію на роздрібне торгівлю алкогольними напоями та ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами. При цьому продавець, реалізуючи підакцизний товар не переключилась на кабінет свого роботодавця, чим допусти помилкове введення даних про продаж в кабінет іншого суб`єкта господарювання.

З таким твердженням позивача суд не погоджується та враховує позицію викладену в постанові Верховного суду від 19.03.2024 №160/23621/21 а саме: у разі якщо порушення допущено працівником суб`єкта господарювання, його посадовою особою чи представником суб`єкта господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій чи безготівковій формі, відповідальність за таке порушення буде нести безпосередньо нести суб`єкт господарювання, а не працівник.

Безпідставним є також посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», відповідно до якої під здійсненням особою, незареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше, ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик, оскільки позивач зареєстрована як суб`єкт підприємництва, що не заперечується останньою.

Абзацом сьомим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналіз законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, та встановлені на підставі письмових доказів обставини у справі дають підстави для висновку про наявність у діях позивача порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР у вигляді здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії, відповідальність за яке передбачена статтею 17 Закону № 481/95-ВР.

У зв`язку із наведеним суд вважає, що податковим орган правомірно застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у сумі 34000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мали значення, відтак повністю відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені у частині другій статті 2 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області 43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4 код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський