Справа № 300/6878/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2024 р. справа № 300/6878/23
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач), за змістом позовних вимог якого, просить суд:
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.77)
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.81).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував у вказаному статусі на обліку в Головному управлінні ДПС у Івано-Франківській області в період з 05.01.2005 по 02.02.2021.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача, складено акт від 31.08.2021 за № 4758/09-19-07-12/ НОМЕР_1 за змістом якого констатовано порушення платником податків положень: пп.16.1.7 п.16.1 статті 16, пп.49.18.5, п.49.18 статті 49, п.179 статті 179, статті 164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 статті 177 ПКУ, ч.4 ст.4,ч.2 ч.5 ст.7, ч.6 ст.8 Закону України № 2464 V-I від 08.07.2010, пп.164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.44.1 п.44.3 ст. 44, п.294.1 ст.294, п.293.4 ст.293 ПК (а.с.13-31) .
Рішенням Державної податкової служби України від 02.06.2023 за № 13986/6/99-00-06-01-04-06, скаргу ОСОБА_1 від 15.05.2023 б/н, зокрема, на податкові повідомлення-рішення від 24.04.2023 за № 003294/2406, № 003302/2406, залишено без розгляду. Повідомлено позивача про те, що відповідно до пункту 56.10 статті 56 ПК України платник податків має право оскаржити в суді податкові повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу (а.с.93-94).

24.07.2023 сформовано та надіслано боржнику нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12804-0919 на загальну суму 498280,16 грн. (а.с.65).

Рішенням Державної податкової служби України від 01.09.2023 за № 25593/6/99-00-06-02-01-06, скаргу ОСОБА_1 від 10.08.2023 б/н щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2023 за № Ф-12804-0919, залишено без задоволення, оскільки, згідно з даними інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості, станом на 30.06.2023, становить 498280,16 грн., яка виникла внаслідок несплати узгоджених в адміністративному порядку сум донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2021 № Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.10.2021 № 007484/0712 ГУ ДПС в Івано-Франківській області (рішення ДПС від 18.11.2021 № 10344/М/99-00-06-02-01-09). (а.с.68-69).

Вважаючи зазначену вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 01.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Так, за змістом частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, або ЄСВ) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2); сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою (пункт 6).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є:

- роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Згідно п.п.2, 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частина 8 стаття 9 Закону України № 2464-VI).

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20.04.2015 р. № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Інструкція № 449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно із розділом VI Інструкції № 449 передбачено Порядок стягнення заборгованості з платників, яким передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абзаців 2-4 пункту 2 Розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пункт 3 Розділу VI Інструкції № 449 встановлює, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Положеннями пункту 6 Розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

Згідно з пунктом 7 Розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості, яка існує на таку дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Як передбачено пунктом 54.5. статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Отже, з урахуванням вищевказаних положень чинного законодавстів, судом також враховано і те, що формуванню податкової вимоги від 24.07.2023 № Ф-12804-0919, яка є предметом оскарження по даній справі, передував ряд подій та обставин, на правовому аналізі яких суд хотів би зупинитися детельніше.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, контролюючим органом в минулому стосовно відповідача вже була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-007483/0712 від 11.10.2021 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 426463,19 грн. (а.с.40).

Передумовою для винесення такої вимоги слугував акт документальної позапланової перевірки позивача від 31.08.2021 за № 4758/09-19-07-12/ НОМЕР_1 (а.с. 13-31), за змістом якого, контролюючий орган констатувавши заниження підприємцем сум чистого доходу на який нараховується єдиний внесок упродовж 2018-2020 років, самостійно донарахував за вищевказаний період 426643,19 грн. єдиного внеску, в подальшому відобразивши дану суму в інтегрованій картці платника податків як існуючий борг.

Також, на підставі статті 25 Закону № 2464 контролюючим органом 11.10.21 прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 70817,44 грн. (а.с.41).

Не погодившись із вищевказаними рішеннями податкового органу, позивач неодноразово оскаржував їх в адміністративному порядку.

Так, Державна податкова служба України розглянувши скаргу позивача, листом від 18.11.2021 за № 10344/М/99-00-06-02-01-09, повідомила позивача, що з матеріалів скарги встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2021 № Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.10.2021 № 007484/0712 ГУ ДПС в Івано-Франківській області отримані скаржником 19.10.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (штрих кодовий ідентифікатор 848). Скарга до Державної податкової служби України, на вищезазначені документи, подана засобами електронного зв`язку, через мережу Інтернет 01.11.2021, тобто з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання. Таким чином, скарга, в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів, не підлягає розгляду Державною податковою службою України. За таких обставин, керуючись пунктом 4 розділу VIII Порядку розгляду податковим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, зі змінами, вирішила залишити без розгляду скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 28.10.2021 б/н в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2021 № Ф-007483/0712, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.10.2021 № 007484/0712 ГУ ДПС в Івано-Франківській області (а.с.52-53).

Водночас, позивача повідомлено про те, що рішення Державної податкової служби України про залишення скарги без розгляду є остаточним і не підлягає адміністративному оскарженню, однак може бути оскаржене в судовому порядку.

06.12.2021 відповідачем сформовано нову вимогу за № Ф-41713-0911 щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 495640,16 грн., оскільки у позивача станом на 30.10.2021 була наявною переплата у сум 2640,47 грн. (а.с. 54).

Зазначена вимога теж оскаржувалась позивчем в адміністративному порядку,

Рішенням Державної податкової служби України від 21.01.2022 за № 960/М/99-00-06-2-01-09 повідомлено позивача, що дана вимога вважається відкликаною, внаслідок чого предмет оскарження відсутній. (а.с.57-58)

Підставою для таких висновків податкового органу, слугував факт проведення 24.12.2021 контролюючим органом коригування в інтегрованій картці платника податків.

Як встановлено судом, відповідач дійсно 24.12.2021 виключив з облікової картки платника податків інформацію щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеку на суму 426643,19 та застосованих штрафних санкцій на суму 71817,44.

За змістом пояснень відповідача, що містяться у відзиві, вищевказане коригування обумовлене надходженням скарги 24.12.2021 Т.С. до ДПС України (а.с. 90).

Таким чином, станом на 31.12.21 за даними ІКП по ФОП ОСОБА_1 облікувалась переплата у розмірі 2640,47 грн.

Згідно змісту додатку № 1 відомостей про суми задекларованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за № 7477, які позивачем самостійно задекларовані ще 18.08.2021 року, станом на 11.03.22 в останнього виникли нові зобов`язання зі сплати ЄСВ в сумі 2640 грн., внаслідок чого, 31.03.2022 сума переплати становила 0,47 грн.

Як повідомив представник відповідача у візиві на позовну заяву, 04.08.22 за результатами розгляду скарги, органами ДПС поновлено донараховану у 2021 році за актом перевірки заборгованістьзі сплати ЄСВ в сумі 498280,63 грн. у обліковій катці платника податків позивача та, як наслідок, 24.07.2023 сформовано і надіслано боржнику нову вимогу на вищевказану суму.

З урахуванням викладеного, суд вказує на таке.

Підставою для винесення оскаржуваної вимоги від 24.07.2023 за № Ф-12804-09 стала несплата узгоджених в адміністративному порядку сум донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій, що застосовані щодо позивача за наслідками висновків викладених у акті документальної перевірки від 31.08.2021 за № 4758/09-19-07-12/ НОМЕР_2 .

Поперередньо, висновки вищевказаного акту перевірки, надали податковому органу підстави для винесення вимоги про сплату (боргу) від 11.10.2021 за № Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.10.2021 за № 007484/0712.

В подальшому, сума боргу за ЄСВ відповідачем була двіччі скоригована, що з позицій пункту 6 Розділу VI Інструкції № 449 вказує на те, що попередні вимоги про сплату боргу (недоїмки) повинні були б вважається відкликаними, оскільки орган доходів і зборів скасував або змінив раніше зазначену у них суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження.

Саме на це положення Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і зсилається позивач, як на обгрунтування протиправності рішення відповідача, зазначаючи при цьому, що саме відкликання податкової вимоги і вказує на відсутність у нього заборгованості зі сплати ЄСВ, та, як наслідок, відсутності передумов для винесення нової вимоги.

Суд не може погодитися з такою позицією сторони, адже детальний аналіз алгоритму дій органу доходів і зборів у вказаних правовідносинах, вказує на те, що хоча в дійсності останнім і вчинялися дії спрямовані на коригування суми заборгованості відповідача, фактично аж до відображення її повної відсутності в інтегрованій картці платника податків, водночас, їх не можна охарактеризувати як обгрунтовані, саме через відсутність достатніх передумов для такого коригування.

Так, суду не надані будь-які докази, які б засвідчували факт нікчемності висновків акту документальної перевірки від 31.08.2021 за № 4758/09-19-07-12/ НОМЕР_2 , щодо заниження підприємцем сум чистого доходу на який нараховується єдиний внесок упродовж 2018-2020 років, що і стало передумовою для донарахуваня податковим органом за вищевказаний період 426643,19 грн. єдиного внеску так і доказів оскарження рішення про застосування штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 007484/0712 від 11.10.2021.

За викладених обставин та враховуючи те, що судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана вимога сформована контролюючим органом у зв`язку з несплатою штрафних санкцій за рішенням про застосування штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 007484/0712 від 11.10.2021 у сумі 70817,44 грн. та вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2021 на суму 426463,19 грн., а також і з урахуванням того, що позивачем суду не надано, а матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем такого рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд приходить до висновку, що контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12804-0919 від 24.07.2023, як таку, що об`єктивно відображає стан розрахунків платника податків перед бюджетом.

Щодо посилань позивача на процедурні порушення, допущені податковим органом при прийнятті оскаржуваної вимоги, суд наголошує на тому, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним та є підставою для скасування. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу частини 3 статті 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд враховує, що при відмові позивачу у задоволенні позову понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову не підлягають відшкодуванню.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 24.07.2023 № Ф-12804-0919 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.