Справа № 160/16084/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2024 року позивачка звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 11 жовтня 2017 року по 03 червня 2024 року на посаді сестри -медичної, як працівника охорони здоров`я та до страхового і спеціального стажу період роботи на території російської федерації з 01.01.1992- 11.02.1993р. на посаді медичної сестри палатної інфекційного відділення.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити мені ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, а саме: з 03 червня 2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
14 серпня 2024 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому зазначили, що на час звернення за призначенням пенсії 03.06.2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 53 роки. Згідно розрахунку стажу (Форма РС-право) обрахованого по 31.03.2024, страховий стаж Позивача складає 34 роки 03 місяці 01 день, в тому числі спеціальний стаж станом на 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. До страхового та спеціального стажу позивача не зараховано період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 11.02.1993. Відповідно до записів № 1-2 трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри палатної інфекційного відділення в дитячій міській лікарні м. Тверь, російска федерації з 15.08.1990 по 11.04.1993. Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення. Отже, починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
03 червня 2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за вислугою років працівнику освіти, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 11.06.2024 р. №23 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що пунктом е статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку, якщо: на 01.04.2015 стаж складає не менше 25 років на зазначеній роботі, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців на зазначеній роботі, на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців на зазначеній роботі. Вік заявника 53 роки. Страховий стаж особи становить 34 роки 3 місяці 1 день. спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 25 років 11 місяців 14 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано період роботи на території російської федерації з 01.01.1992-11.02.1993 у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд встановив, що згідно із трудовою книжкою ОСОБА_2 від 15.08.1990 р. серії НОМЕР_2 , позивачка в оскаржувані періоди:

- з 15.08.1990р. по 11.02.1993р. прийнята на посаду мед сестри палатної інфекційного відділення;

- з 18.11.2011р. прийнята по переводу медичною сестрою амбулаторії №2 в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Тернівки».;

- з 01.10.2012р. переведена на посаду медичної сестри амбулаторної ділянки №2;

- з 01.11.2019 переведена на посаду медичної сестри.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

При вирішені спору суд виходить із того, що пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я та соціального забезпечення призначають відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 р. та Закону № 901-VIII від 23.12.2015 р.) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

У свою чергу, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 р. та Законом № 901-VIII від 23.12.2015 р.) було визначено, що право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відтак, змінами, внесеними № 213-VIII від 02.03.2015 р. до положень Закону № 1788-XII підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «е» статті 55 Закону 1788-XII, а Законом № 901-VIII від 23.12.2015 р. встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-XII) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, зокрема, що положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 911-VI у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Також, зазначив, що положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Суд звертає увагу, що після прийняття Закону № 213-VIII від 02.03.2015 р. та Закону № 901-VIII від 23.12.2015 р. до Закону № 1788-XII неодноразово вносилися зміни, однак такі зміни не стосувалися призначення пенсії за вислугу років окремим категорія працівників галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону № 1788-XII.

З огляду на рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року, суд зазначає, що з 04.06.2019 року відновила дію редакція статті 55 Закону № 1788-XII, яка була чинною до 01.04.2015 року (у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 р. та Законом № 901-VIII від 23.12.2015 р.).

Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року, відновлено право позивача на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я та соціального забезпечення и при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Суд зазначає, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не враховано той факт, що з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року відбулися зміни в правовому регулюванні питання призначення окремим категоріям працівників пенсії за вислугою років згідно статті 55 № 1788-XII, в тому числі і працівникам охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Як встановлено, заяву про призначення пенсії позивачка подала 03.06.2024р. та на той час мала визначений пенсійним фондом стаж.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що спеціальний стаж роботи позивача станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії становить більше 25 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за вислугою років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 р. та Законом №901-VIII від 23.12.2015 р.).

Суд вважає за необхідне визнати протиправним рішенням відповідача від 10.06.2024 № № 23 та зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII з моменту звернення, а саме з 03.06.2024р. дата першого звернення до Пенсійного фонду, оскільки її спеціальний стаж роботи є достатнім для призначення вказаної пенсії, що й не заперечується самим пенсійним органом.

Щодо позовної вимоги про зарахування до спеціального стажу період роботи з 01.01.1992р. по 11.02.1993р, суд зазначає таке.

В рішенні Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 11.06.2024 р. №23 за доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано період роботи на території російської федерації з 01.01.1992-11.02.1993 у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд встановив, що згідно із трудовою книжкою ОСОБА_2 від 15.08.1990 р. серії НОМЕР_2 , позивачка в оскаржувані періоди:

- з 15.08.1990р. по 11.02.1993р. працювала на посаді медичної сестри палатної інфекційного відділення.

Основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника з огляду на положення статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, є трудова книжка.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України №1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на період роботи позивача в російській федерації.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 рф на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території росії.

За наведених обставин, пенсійним органом протиправно не були враховані до страхового стажу позивача періоди його роботи на території рф з 01.01.1992р. по 11.02.1993р.

Крім того, трудовою книжкою від 15.08.1990 р. серії НОМЕР_2 підтверджено роботу позивачки в спірні періоди.

Відтак, період роботи з 01.01.1992р. по 11.02.1993р. підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивачки.

За таких обставин, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають відновленню судом шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_2 період роботи з 01.01.1992р. по 11.02.1993р.

Щодо позовної вимоги про зарахування до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 року по 03.06.2024 року, суд зазначає таке.

Як вбачається з довідки форми РС-Право, ОСОБА_2 не зараховано до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017р.

При цьому в оскаржуваному рішенні від 10.06.2024 №23 не зазначено підстав не врахування цього періоду до спеціального стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомостіпро періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Таким чином, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи.

Суд встановив, що згідно із трудовою книжкою ОСОБА_2 від 15.08.1990 р. серії НОМЕР_2 , позивачка в оскаржувані періоди:

- з 18.11.2011р. прийнята по переводу медичною сестрою амбулаторії №2 в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Тернівки».;

- з 01.10.2012р. переведена на посаду медичної сестри амбулаторної ділянки №2;

- з 01.11.2019р. переведена на посаду медичної сестри.

Крім того, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування наявна інформація про спеціальний стаж ОСОБА_2 за спірний період роботи за кодом«ЗП3055Е2».

Згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальникам звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905), код підстави«ЗП3055Е2»з 05 січня 1991 року проставляється працівникам охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Зазначені вище докази у їх сукупності підтверджують роботу позивача в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи спірні періоди.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.06.2024 № 23 «Про відмову в призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 03.06.2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 №2-р/2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового та спеціального стажу період роботи з 01.01.1992р. по 11.02.1993р., та зарахувати до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017р. по 03.06.2024р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко