Справа № 495/4060/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 495/4060/24

Головуючий в 1 інстанції: Волкова Ю.Ф. Дата і місце ухвалення: 06.02.2024р., м. Арциз
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

(у зв`язку із клопотаннями сторін про слухання справи у їх відсутності,

справу розглянуто в порядку п.2 ч.1ст.311 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області та просив скасувати постанову серії ББА №906935 від 26.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що поставлені у провину правопорушення не вчиняв. Вказав, що дійсно у зазначену в постанові дату та час керував ТЗ «Daewoo», н/з НОМЕР_1 , по вул. Кишинівська с. Випасне Білгород-Дністровського району. На вимогу поліцейського зупинив ТЗ; під час руху ТЗ був пристебнутий ременем безпеки, на вимогу поліцейського пред`явив документи на ТЗ; заперечив обставини переобладнання ТЗ газовою установкою.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №906935 від 26.04.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частинами п`ятою, першою статті 121, частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат по оплаті правничої допомоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 29.07.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що інспектором патрульної поліції на законних підставах було складено оскаржувану постанову. Також апелянт зазначає, що строк на подання відзиву на позовну заяву відраховується з моменту отримання позову, тобто у даній справі з 22.07.2024 р., а саме з моменту завантаження судом матеріалів до Електронного кабінету. Апелянт звертає увагу, що адміністративний позов не містить відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 .

Також до апеляційної скарги надано копію постанови серії ББА №906935 від 26.04.2024 р., рапорт інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Владислава Майченко та рапорт інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого капітана поліції Олександра Баргамона.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №906935 від 26.04.2024, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частинами п`ятою, першою статті 121, частиною першою статті 126 Кодексу.

В постанові серії ББА №906935 від 26.04.2024 зазначено, що позивач 26.04.22024 о 15:37 год. керував ТЗ «Daewoo», н/з НОМЕР_1 , по вул. Кишинівська с. Випасне Білгород-Дністровського району та не був пристебнутий ременем безпеки не мав посвідчення водія, полісу обов`язкового страхування, ТЗ обладнаний газовою установкою.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеної постанови позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення та задовольняючи позовні вимоги зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративних правопорушень за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 названої статті 121 КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 5 статті 121 Кодексу передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.

Частина 1 статті 121 Кодексу передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Частина 1 статті 126 Кодексу передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Колегія суддів встановила, що позивач, оскаржуючи постанову про притягнення його до відповідальності, заперечує допущення ним порушень ПДР, за які визначена відповідальність за частинами п`ятою, першою статті 121, частиною першою статті 126 Кодексу, адже на підтвердження події та складу адміністративного правопорушення до постанови не додано жодного доказу; стверджує, що він під час руху ТЗ був пристебнутий ременем безпеки, на вимогу поліцейського пред`явив документи на ТЗ; заперечив обставини переобладнання ТЗ газовою установкою.

Розглядаючи справу колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У постанові серії ББА №906935 від 26.04.2024 зазначено, що громадянин ОСОБА_1 26.04.22024 о 15:37 год. керував ТЗ «Daewoo», н/з НОМЕР_1 , по вул. Кишинівська с. Випасне Білгород-Дністровського району та не був пристебнутий ременем безпеки не мав посвідчення водія, полісу обов`язкового страхування, ТЗ обладнаний газовою установкою. Вказана постанова не містить даних про фіксування правопорушення за допомогою бодікамер.

Колегія суддів зауважує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, в ході розгляду справи, відповідач не надав беззаперечних доказів, які б підтвердили наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 5 ст. 121 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того оскаржувана постанова містить відомості про водійське посвідчення позивача, зокрема, зазначено номер та дату видачі, що співпадає з наданою до позову копією водійського посвідчення НОМЕР_2 від 07.05.2022 р., що додатково свідчить про надання інспекторам патрульної поліції водійського посвідчення під час зупинки ТЗ позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціях про те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Щодо наданих відповідачем доказів до апеляційної інстанції, а саме рапортів інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого капітана поліції Олександра Баргамона, слід зазначити, що такі докази не були надані до суду першої інстанції, підстав не можливості їх надати апелянтом в апеляційній сказі не зазначено.

При цьому в зазначених рапортах інспектори зазначають, що під час зупинки та складання адміністративних матеріалів відносно гр. Крівцова вівся відеозапис на бодікамеру, однак таких доказів відповідачем, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того слід зазначити, що на підставі статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), проте оскаржувана постанова таких відомостей не містить.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17.

Отже, вищезазначені рапорти інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого капітана поліції Олександра Баргамона не є належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Також колегія суддів не приймає доводи апелянта стосовно не можливості подати відзив до суду першої інстанції у строк встановлений судом, оскільки позовну заяву було подано до суду першої інстанції 03.05.2024 р., провадження у справі відкрито 08.05.2024 р та визначено позивачу 15-ти денний строк на подання відзиву, однак позовна заява завантажена до системи Електронного суду лише 22.07.2024 р.

Разом з тим колегія суддів не приймає такі доводи апелянта з огляду на те, що позовна заява додана судом до системи Електронний суд 28.05.2024 р. та 18.06.2024 р. про що свідчить інформація в КП «ДСС» та з наданої до апеляційної інстанції апелянтом довідки вбачається, що документ від 03.05.2024 р. (позовна заява) надійшов від АСДС 17.06.2024 р., що спростовує доводи апелянта про отримання позовної заяви 22.07.2024 р.

Також колегія суддів наголошує, що як вже було зазначено, позовну заяву подано до суду 03.05.2024 р., ухвалою від 08.05.2024 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 17.05.2024 р., відкладено на 05.06.2024 р., 14.06.2024 р., 19.07.2024 р., 25.07.2024 р., 29.07.2024 р., тобто справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції понад два місяці, за цей час судом проводились відкритті судові засіданні, було допитано свідка, витребувано у відповідача докази, оскаржуване судом рішення було постановлено 29.07.2024 р., у зв`язку з чим у відповідача було достатньо часу для надання відзиву, проте відповідач таким правом не скористався. При цьому слід звернути увагу, що надання відзиву є правом, а не обов`язком сторони.

Таким чином зазначені в апеляційній скарзі порушення не призвели до прийняття судом першої інстанції не правильного рішення у справі. Також колегія суддів не приймає доводи апелянта на не зазначення в позовній заяві РНКОПП позивача, оскільки зазначені відомості не вливають на законність прийняття судом першої інстанції рішення, при цьому позивачем до позовної заяви було надано копію картки платника податків (а.с. 10).

Інші докази на підтвердження винуватості позивача відповідачем не надавались і матеріали справи їх не містять, хоча за змістом положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що постанова серії ББА № 906935 від 26.04.2024 року винесена за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 вересня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук