Справа № 140/5371/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/5371/23 пров. № А/857/10984/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року (судді Валюха В.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/5371/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 30.03.2023 звернувся в суд з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27 лютого 2023 року №350844, №350845, №350846, №350847, №350848, №350849, №350850, №350851, №350852, №350853, №350854, №350855, №350856, №350857, №350858, №350872, №350873, №350874, №350875, №350876, №350877, №350878, №350879, №350880, №350881, №350882, №350883, 350884, №350885.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження та від 02.08.2024 продовжено строк розгляду справи, з 27.06.2024 по 07.07.2024 та з 05.08.2024 по 18.08.2024 суддя доповідач перебувала у відпустці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що посадовою особою Відділу проведена рейдова перевірка (місце перевірки: АВ Луцьк, вул. Конякіна), про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.01.2023 № 333685 (а. с. 19, 76), оскільки водій ОСОБА_2 здійснював керування транспортним засобом автобусом марки IVECO, н.з. НОМЕР_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , виконував міжнародні перевезення пасажирів за маршрутом Тернопіль-Варшава, та перевіркою зафіксовано порушення статей 34, 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме при виконанні міжнародних перевезень пасажирів регулярного маршруту Тернопіль-Варшава у водія відсутні: 1) дозвіл іноземної країни, на території якої буде здійснюватися перевезення; 2) білетно-облікова документація; 3) тахокарти водія за 28 попередні дні.

Акт перевірки підписаний водієм, у графі пояснення водія про причини порушення вказав, що Курсуємо по маршруту другий день. Не курсували з 03.12.2022 по 22.01.2023 в зв`язку з відсутністю дозволу. Листок вихідного дня є, але диспетчер поставив помилково не те число.

Постановою начальника Відділу про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № 350858 за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за яке передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн (а. с. 20).

Постановами начальника Відділу про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № № 57, 85, за управління ТЗ без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія, відповідальність за яке передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф в розмірі 680 грн за кожною постановою (а. с. 30-57).

Не погоджуючись з вищевказаними постановами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III).

Згідно статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За приписами частин сімнадцятої, вісімнадцятої, двадцять першої статті 6 Закону № 2344-ІІІ рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 4 статті 53 Закону № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.

Згідно із абзацами шостим, одинадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 14 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За приписами абзаців першого, другого пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Згідно із пунктами 20, 21 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктами 25 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Щодо правомірності прийняття постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № № 57, 85 колегія суддів враховує наступне.

Вказаними постановами з позивача стягнуто адміністративно-господарський штраф в розмірі 680 грн. за кожною постановою за управління ТЗ без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія, відповідальність за яке передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Аналіз абзацу одинадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ дає підстави дійти висновку, що до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 680,00 грн) за: (1) управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи (2) вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або (3) без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку.

Згідно із частиною сьомою статті 53 Закону № 2344-ІІІ у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

За правилами частини восьмої статті 53 Закону № 2344-ІІІ водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі Інструкція № 385), цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух.

Згідно із пунктом 1.4 розділу І Інструкції № 385 у цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні: картка картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Поправкою № 6 до ЄУТР з 20.12.2010 установлено, що загальна кількість тахограм у водіїв має складати 29 тахограм (тобто за поточний день та попередні 28 календарних днів). У разі відсутності тахокарт за попередні 28 календарних дні до контролю надається Бланк підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, у зв`язку з тим, що тахограми та роздруківки даних роботи тахографа (у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом) є носієм інформації про дотримання водіями режиму праці та відпочинку, їх відсутність під час державного контролю підтверджує порушення режиму праці та відпочинку водіями транспортних засобів. Водночас, відсутність необхідної кількості тахокарт у водія можна підтвердити Бланком підтвердження діяльності, що затверджений Поправкою № 6 до ЄУТР, а також іншими документами (листок непрацездатності, наказ на відрядження, наказ на відпустку, тощо). Тобто, під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки або Бланк підтвердження діяльності.

З матеріалів справи судом встановлено, що під час рейдової перевірки у водія автобуса ОСОБА_2 за попередні 28 днів (з 26.12.2022 по 22.01.2023) були відсутні щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія, чого позивач не заперечує.

Стосовно цього порушення в акті перевірки від 23.01.2023 № 333685 водій надав пояснення про те, що за вказаним маршрутом курсує другий день; не курсували з 03.12.2022 по 22.01.2023 у зв`язку із відсутністю дозволу; листок вихідного дня є, але диспетчер поставив не те число.

У позовній заяві позивач зазначив, що під час перевірки водій ОСОБА_2 мав в наявності та надав посадовій особі Укртрансбезпеки ОСОБА_3 бланк підтвердження діяльності від 24.01.2023 про те, що з 27.12.2022 (21:35) по 24.01.2023 (6:35) не здійснював керування транспортним засобом. При цьому, в Бланку підтвердження діяльності випадково допущено помилку, а саме по дату 24.01.2023 замість 23.01.2023, та про цю помилку водій надав пояснення. Посадова особа могла наявність помилки не трактувати як факт відсутності тахокарт за попередні 28 днів. Після виявленої помилки водію в терміновому порядку здійснили заміну бланку підтвердження діяльності та виправили помилку.

Позивач також стверджує, що відсутність факту керування (управління) транспортним засобом підтверджується тим, що з 23.12.2022 по 22.01.2023 водій ОСОБА_2 перебував у відпустці згідно із наказом № Т/К-3 від 22.12.2022.

Позиція відповідача полягає в тому, що Бланк підтвердження діяльності містить суттєві недоліки та не відповідає вимогам ЄУТР, такий документ не має юридичної сили. Бланк підтвердження водія, наданий під час перевірки, не містить інформації щодо початку роботи водія у позивача. Крім того, він підписаний 24.01.2023 (датою, яка ще не настала на момент перевірки), у ньому зазначено, що водій був в очікуванні, що не є тотожним відпустці, а вказана у бланку дата з 23.12.2022 по 22.01.2023 не відповідає даті відпустці, зазначеній у наказі № Т/К-3.

При вирішенні спору суд враховує, що під час перевірки водій надав Бланк підтвердження діяльності, з якого вбачається, що у період з 21:35 27.12.2022 до 6:30 24.01.2023 водій ОСОБА_4 перебував в очікуванні (а. с. 60). Крім того, позивач подав копію наказу № Т/К-3 від 22.12.2022 про надання водію ОСОБА_2 щорічної відпустки з 23.12.2022 по 22.01.2023 (а. с. 59). На момент проведення перевірки тахокарта за поточний день у водія була в наявності (а. с. 81).

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що у діях перевізника ФОП ОСОБА_1 відсутній склад порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ (тобто, управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 28 днів, що передували дню проведення перевірки), оскільки під час перевірки водій надав Бланк підтвердження діяльності, що відповідає вимогам Поправки № 6 до ЄУТР.

При цьому, наявність у вказаному Бланку підтвердження діяльності описки щодо дати (24.01.2023) не впливає на зазначений висновок суду з огляду на те, що з наказу від 22.12.2022 № Т/К-3 (а. с. 59) та пояснень водія, зафіксованих в акті перевірки (а. с. 19), вбачається, що у дні, які передували дню перевірки, водій не виконував перевезення пасажирів (зокрема, у зв`язку із відсутністю дозволу). Додатково пояснення водія про причини невиконання пасажирських перевезень (відсутність дозволу) підтверджуються копією дозволу Республіки Польща від 19.01.2023 № 4944, з якого вбачається надання права ОСОБА_1 на здійснення пасажирських перевезень за маршрутом Варшава-Тернопіль, починаючи з 19.01.2023 (а. с. 23-24).

Суд наголошує на тому, що окремі недоліки, які мали місце при заповненні Бланку підтвердження діяльності (тобто, документу, який передбачений ЄУРТ, але офіційний переклад якої у чинній редакції на українську мову відсутній, про що представник відповідача вказує у відзиві на позовну заяву), не дає підстав стверджувати, що такий документ взагалі був відсутній на момент перевірки чи він не має юридичної сили.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду справи відповідач не довів наявності у діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ (тобто, управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 28 днів, що передували дню проведення перевірки), у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № № 57, 85 підлягають до задоволення.

Щодо правомірності прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № 350858, колегія суддів враховує наступне.

Вказаною постановою від 27.02.2023 № 350858 з перевізника ОСОБА_1 , відповідно абзацу шостого частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн. за таке порушення: відсутні документи, перелік яких визначений статтею 53 вказаного Закону (а. с. 20). З акту перевірки від 23.01.2023 № 333685 вбачається, що при виконанні міжнародних перевезень пасажирів регулярного маршруту Тернопіль-Варшава у водія відсутні: 1) дозвіл іноземної країни, на території якої буде здійснюватися перевезення; 2) білетно-облікова документація (а. с. 19).

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати, зокрема, дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення, та білетно-облікову документацію, а абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, 34000 грн) за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону.

Стосовно правових підстав для притягнення до відповідальності за відсутність білетно-облікової документації суд зазначає, що у Законі № 2344-ІІІ не розкрито зміст поняття білетно-облікова документація.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.12.2006 № 1133 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2006 за № 1333/13207) були затверджені типові форми документів для регулярних пасажирських перевезень у міжнародному сполученні дорожній лист автобуса в міжнародному сполученні, квитково-касовий лист (для міжнародного сполучення), та Інструкція про порядок їх використання. Проте, наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2014 № 249 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2014 за № 685/25462) наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.12.2006 № 1133 визнано таким, що втратив чинність.

Тобто, як станом на день проведення перевірки, так і на час судового розгляду справи відсутня законодавчо затверджена форма білетно-облікової документації, а також порядок її використання.

Водночас, позивач стверджує, що веде білетно-облікову документацію, яка була наявна на момент проведення перевірки, на підтвердження чого надав копію квитково-касового листа від 23.01.2023 за маршрутом Тернопіль-Варшава про продаж 7 квитків на загальну суму 3800,00 грн (а. с. 26-27).

Верховний Суд у постанові від 17.07.2018 у справі № 802/1836/17-а вказав про відсутність підстав для застосовування адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Також в постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 140/6910/22 судом зроблено наступний висновок, що «у Законі №2344-ІІІ не розкрито зміст поняття «білетно-облікова документація», водночас на день проведення перевірки не існувало законодавчо затвердженої форми білетно-облікової документації, а також порядку її використання. Фактично, за наведених умов визначеною є лише назва документації, яку повинен був мати позивач, здійснюючи міжнародні перевезення як резидент України - «білетно-облікова документація». Суть, форма, зміст та порядок ведення такої документації - не було нормативно визначено.т На думку колегії суддів, за сукупності зазначених обставин, сформульований у частині четвертій статті 53 Закону №2344-ІІІ обов`язок для резидента України мати при виконанні міжнародних перевезень пасажирів білетно-облікову документацію, не відповідає критерію якості закону, адже не дає можливості однозначно стверджувати - у нормі йдеться про потребу мати один чи декілька документів, яку саме інформацію має містити цей документ (або кожен з документів у складі документації) та які правила його (їх) заповнення, адже очевидно, що обов`язок вести таку документацію покладається на перевізника. Верховний Суд вважає, що у межах спірних правовідносин фактор нормативно-правового регулювання, яке дозволяє неоднозначне тлумачення і не виключає необмеженість трактування у правозастосовній практиці і, як наслідок, свавільність у застосуванні контролюючими суб`єктами, не є формальним і має вагоме значення при оцінці оспорюваної постанови, якою до такого суб`єкта господарювання застосовано адміністративно господарський штраф у розмірі 34 000 грн, оскільки порушення, яке ставиться позивачеві у провину, є наслідком не стільки його неправомірної винної поведінки, скільки очевидної правової невизначеності. У касаційній скарзі відповідач зазначає, що спірну постанову прийнято не з мотивів невідповідності білетно-облікової документації позивача формальним вимогам, а у зв`язку з її відсутністю у нього на маршруті як такої, водночас наголошує, що наявність білетно-облікової документації є обов`язковою для здійснення міжнародних регулярних пасажирських перевезень згідно зі статтею 53 Закону №2344-ІІІ та, на переконання відповідача, перевізники мають самостійно розробити її форму, яка надасть змогу отримати інформацію про кількість проданих квитків на маршруті, вартість квитків, інформацію про вид проданого квитка (повний/пільговий/багажний), реквізити квитка. Із цього приводу колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що жодним нормативно-правовим актом на суб`єкта господарювання не покладено обов`язку займатися нормотворчою діяльністю та самостійно визначати форму білетно-облікової документації, а також правила її ведення з подальшим дотриманням цих правил. Наведене відповідачем тлумачення обов`язку мати білетно-облікову документацію саме у такий спосіб лише підкреслює те, що необмеженість трактування норми через її невизначеність зумовлює свавільність у її застосуванні. Крім цього, відповідач не обґрунтував, на положення якого саме нормативно-правового акта він спирається, стверджуючи про потребу обліковування перевізником саме тих відомостей і саме в тому обсязі, про які він зазначив у касаційній скарзі».

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.02.2023 № 350858 в частині застосування штрафу за виконання міжнародних перевезень пасажирів без білетно-облікової документації була винесена відповідачем за відсутності належних правових підстав, позаяк відсутня законодавчо затверджена форма білетно-облікової документації та порядок її використання, а положення частини 4 статті 53 Закону № 2344-ІІІ в частині зобов`язання водія мати білетно-облікову документацію суперечать загальним принципам правової визначеності. Крім того, суд бере до уваги, що у позивача був наявний на спірний маршрут квитково-касовий лист.

Щодо фактичних підстав для притягнення до відповідальності за відсутність дозволу іноземної країни, на території якої буде здійснюватися перевезення, , колегія суддів враховує наступне.

Позивач вказане порушення заперечує та стверджує, що при виконанні міжнародних перевезень рейсом Тернопіль-Варшава 23.01.2023 всі документи, які визначені статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, були в наявності, на підтвердження чого надав дозвіл Республіки Польща № 4944 від 19.01.2023 (а. с. 23-24).

Позиція відповідача полягає у тому, що дозвіл іноземної країни, на території якої буде здійснюватися перевезення, повинен бути наявний на момент проведення перевірки, проте дозвіл Республіки Польща № 4944 від 19.01.2023 до перевірки наданий не був.

Суд погоджується із позицією відповідача про те, що дозвіл іноземної країни, на території якої буде здійснюватися перевезення, повинен бути наявний на момент проведення перевірки.

Водночас, на думку суду, факт відсутності зазначеного дозволу на момент проведення перевірки належними та допустимими доказами не доведений.

Так, у матеріалах справи наявний дозвіл Республіки Польща № 4944 від 19.01.2023 з додатком до нього розкладом маршруту Варшава Тернопіль (а. с. 23-24).

Відповідач не заперечує, що вказаний дозвіл Республіки Польща № 4944 від 19.01.2023 стосується саме того міжнародного перевезення пасажирів, що здійснював перевізник 23.01.2023 під час проведення рейдової перевірки.

При цьому, з акту перевірки від 23.01.2023 № 333685 вбачається, що перевірка була розпочата на автовокзалі у м. Луцьку о 10:10, та вказаний час відповідає часу прибуття-відправлення з АС Луцьк (10:00-10:10), що зазначений у додатку до дозволу Республіки Польща № 4944 від 19.01.2023 розкладі маршруту Варшава Тернопіль Варшава (а. с. 24), а також у розкладі руху автобусів на міжнародному маршруті м. Тернопіль (Україна) м. Варшава (Республіка Польща), що є додатком до дозволу Міністерства інфраструктури України АІ № 003996, виданого ФОП ОСОБА_1 (а. с. 21-22).

Суд також бере до уваги доводи позивача про те, що без вказаного дозволу водій при виконанні рейсу Тернопіль-Варшава не зміг би перетнути кордон, тому відсутність зазначеного дозволу у водія неможлива. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що перевізник, з урахуванням заміни транспортного засобу у м. Ковелі, здійснив 23.01.2023 міжнародне перевезення пасажирів за маршрутом Тернопіль-Варшава.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини і висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №140/5371/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 09.09.2024