Справа № 440/16003/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 р. Справа № 440/16003/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.06.24 по справі № 440/16003/23

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 , у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно пункту 1 положення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 грн. за періоди з 05.12.2022 по 31.12.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 грн. за періоди з 05.12.2022 по 31.12.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що чинним законодавством не передбачено застосування до військовослужбовця такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткової грошової винагороди. Зауважив, що правова природа застосування до військовослужбовця такого виду відповідальності як обмеження у виплаті додаткової винагороди не визначена в порядку статті 92 Конституції України, а його застосування є незаконним як в якості основного так додаткового виду стягнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не проаналізовано та не прийнято до уваги, що в Дисциплінарному Статуті Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV відсутній такий вид відповідальності як "позбавлення додаткової винагороди", тому відповідач не мав законних підстав для позбавлення позивача додаткової винагороди, яка передбачена Постановою КМУ № 168. Між тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Постанова КМУ № 168 не містить будь-яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись війсковослужбовцю.

Крім того, апелянт зазначив, що окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, на яке посилаються суди попередніх інстанцій, не було зареєстрованим та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, - положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на збільшену до 100000 грн додаткову винагороду за спірний період.

Визнаючи наказом позивача таким, що перебував на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння та позбавляючи його всіх видів забезпечення, відповідачем порушено положення ч. 2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ та Порядку № 260.

Крім того, зазначив, що станом на дату подання апеляційної скарги ні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, ні вироку про притягнення його до кримінальної відповідальності не винесено.

Апелянт зазначив, що аналізуючи норми КУпАП, треба дійти висновку, що особа може вважатися такою, що вчинила адміністративне правопорушення передбачене статтею 172-10 КУпАП лише у випадку встановлення судом у її діях складу цього правопорушення за результатами розгляду складеного відносно неї протоколу, про що виноситься постанова.

Отже, доводи відповідача про правомірність зняття з позивача додаткової грошової винагороди у зв`язку із вчиненням діянь, що мають ознаки адміністративного правопорушення є безпідставними.

Видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що перебувала на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння, чинним законодавством не передбачено.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач, станом на дату прийняття оскаржуваного наказу, по факту перебування на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння, притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Отже, факт перебування на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно позбавлення додаткової винагороди за грудень 2022 року є протиправним.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скрагу, в якому просив апеляційну скрагу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач у спірний період проходив військову службу.

Наказом від 20.06.2022 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 138 позивача переведено на посаду бойового медика взводу роти вогневої підтримки.

05 грудня 2022 року тактичну групу зі складу особового складу військової частини НОМЕР_2 відправлено до району зосередження АДРЕСА_1 , з подальшим переміщенням до місця виконання бойових завдань згідно бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_2 . В склад тактичної групи ввійшов позивач.

З метою встановлення перебування в стані алкогольного сп`яніння з позивачем проведено медичний огляд, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, та складено висновок Полтавського обласного центу терапії залежності Полтавської обласної ради від 02.12.2022 № 1531.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №294 від 03.12.2023 призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли перебуванню у стані алкогольного сп`яніння, а також ступеня вини солдата ОСОБА_1 .

Як зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, службовим розслідуванням встановлено, що позивач 02.12.2023 під час виконання обов`язків військової служби перебував на території військової частини НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, за результатами якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 №320 від 29.12.2022 "Про результати службового розслідування" та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №7 від 02.01.2023 вирішено не преміювати позивача на підставі прибуття на службу в нетверезому стані.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №8 від 02.01.2023 вирішено не виплачувати позивачу додаткової винагороди під час воєнного стану за грудень 2022 року на підставі прибуття на службу в нетверезому стані.

В подальшому представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським зверненням, в якому просив повідомити, зокрема, про підстави і причини ненарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за його безпосередню участь у бойових діях та забезпечення здійснення заходів у національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 01.12.2022 по 31.12.2022.

Листом від 09.06.2023 №835 відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 не отримав щомісячну премію за грудень 2022 року у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 7 від 02.01.2023, оскільки 02.12.2022 згідно висновку за результатами медичного огляду ОСОБА_1 перебував на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння.

Вважаючи, протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, який також встановлює, що Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У частині 3 статті 5 Дисциплінарного статуту закріплено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 45 Дисциплінарного статуту передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

За правилами статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 13 Статуту внутрішньої служби закріплено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний серед іншого під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

За змістом статті 241 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктами 1,3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

За приписами пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються серед інших за таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання-за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром; у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення «зауваження», - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Розмір премії зазначеній категорії військовослужбовців установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (пункт 8 розділу XVI Порядку № 260).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Зазначеною постановою установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції станом на грудень 2022 року, тобто спірний період).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 зазначеної постанови установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Зазначена постанова не містить умов позбавлення виплат додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн, на яку претендує позивач.

Водночас відповідно до пункту 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, 25.03.2022 Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, яке того ж дня Телеграмою № НР248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 10 вказаного рішення встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяці у якому здійснено таке порушення.

Пунктом 9.8 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні психотропні речовини) на території військової частини як у службовий час так і позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

З матеріалів справи вбачається, що підставою позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000 грн за період з 05.12.2022 по 31.12.2022 пропорційно дням участі у бойових діях, є перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 02.12.2022 №1531, про результати медичного огляду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вживанні алкоголю та наркотичних речовин, проведеного 02.12.2022 лікарем Полтавського обласного центу терапії залежності Полтавської обласної ради.

Як вбачається із вказаного висновку від 02.12.2022 №1531, позивач перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вказаний висновок підписаний позивачем, що ним не заперечується.

Враховуючи факт перебування позивача у нетверезому стані під час виконання службових обов`язків, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №294 від 03.12.2023 ініційоване службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли перебуванню у стані алкогольного сп`яніння, а також ступеня вини солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023 №7 зобов`язано не виплачувати премію солдату ОСОБА_1 бойовому медику взводу вогневої підтримки, на підставі наказу №317 від 29.12.2022, висновок №1531 від 02.12.2022.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023 №8 зобов`язано не виплачувати додаткову винагороду у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння солдату ОСОБА_1 , бойовому медику взводу вогневої підтримки, на підставі наказу №317 від 29.12.2022, висновок №1531 від 02.12.2022.

Колегія суддів зазначає, що вказаний наказ №317 від 29.12.2022, висновок №1531 від 02.12.2022 є чинними, в судовому порядку позивачем не оскаржувалися.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 05.12.2022 по 31.12.2022.

Стосовно посилань апелянта на відсутність доказів того, що позивач, станом на дату прийняття оскаржуваного наказу, по факту перебування на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння, притягався до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає, що адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17, від 06.03.2019 у справі 816/1534/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 24.09.2020 у справі №420/602/19, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 9901/375/19 (провадження № 11-223заі20),

При цьому, Верховний Суд у постанові 03 лютого 2021 року у справі № 817/1071/16 зазначив, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності у ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Як зазначено вище, підставою для ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, слугували обставини порушення позивачем службової дисципліни, а саме: вимог статей 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Колегія суддів зазначає, що військовослужбовець повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно поведінки військовослужбовців.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна-це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за порушення військової дисципліни, а саме-за перебування на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння, позивача правомірно позбавлено премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 05.12.2022 по 31.12.2022.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 по справі № 440/16003/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова