Справа № 300/3703/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2024 р. справа № 300/3703/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Івано-Франківської окружної прокуратури
до Богородчанської селищної ради
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (надалі, також представник позивача), який діє в інтересах Івано-Франківської окружної прокуратури (надалі, також позивач) 13.05.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Богородчанської селищної ради (надалі, також відповідач) у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Богородчанської селищної ради щодо невжиття заходів, спрямованих для оформлення та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна будівлю Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, що знаходиться в смт. Богородчани, вул. Я. Мудрого, 14 Івано-Франківського району;
- зобов`язати Богородчанську селищну раду вчинити дії, спрямовані на вжиття заходів щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будівлю закладу загальної середньої освіти Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с. 72,73).
На поштову адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання №15/02-34/1983 від 15.05.2024, в якому останній повідомив, що не заперечує проти задоволення позову та просив розгляд справи здійснювати без участі уповноваженого представника відповідача (а.с. 77).
Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 714-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області» до Богородчанської селищної ради входить, серед іншого, Богородчанська територіальна громада, адміністративний центр територіальної громади смт.Богородчани.
Згідно з рішенням Богородчанської селищної ради №5-1/2020 від 26.11.2020 «Про реорганізацію Богородчанської селищної ради», Богородчанська селищна рада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків органів місцевого самоврядування, що об`єднались. Приведено у відповідність найменування новоствореного органу місцевого самоврядування з «Богородчанська селищна рада Богородчанського району Івано-Франківської області» на «Богородчанська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області» (а.с. 17-28).
Відповідно до рішення Богородчанської селищної ради №20-1/2020 від 07.12.2020 «Про прийняття установ, організацій та підприємств зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ району у власність Богородчанської територіальної громади» Богородчанська селищна рада прийняла із спільної власності територіальних громад сіл, селищ району у власність всі установи та організації, в тому числі Богородчанську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №2 (а.с. 14-16).
Рішенням Богородчанської селищної ради №37-2/2020 від 15.12.2020 «Про перейменування Богородчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 та затвердження нової редакції Статуту», Богородчанську ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Богородчанської районної ради перейменовано в Богородчанський ліцей №2 Богородчанської селищної ради (а.с. 29-31).

Згідно з відомостями, розміщеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, який знаходиться в смт. Богородчани по вул. Я. Мудрого, буд. 14 є Богородчанська селищна рада https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result.

На підставі рішення Богородчанської селищної ради від 27.04.2023 №1319-25/2023 «Про передачу на баланс відділу освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради об`єктів комунального майна територіальної громади» корпус школи №2 (інвентаризаційний номер 101310126) передано на баланс відділу освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради (а.с. 32-38).

Богородчанська селищна рада у відповідь на запит позивача листом №14/02-51/1564 від 18.04.2024 повідомила Івано-Франківську окружну прокуратуру, що Богородчанський ліцей №2 Богородчанської селищної ради перебуває на балансі відділу освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради на підставі рішення Богородчанської селищної ради від 27.04.2023 №1319-25/2023. Повідомлено площу Богородчанського ліцею №2 згідно технічного паспорта. Також зазначено, що на даний час Богородчансьокю селищною радою не виготовлені правовстановлюючі документи на приміщення Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради (відомості не внесені до Державного реєстру речових прав). Вказано, що впродовж 2020-2024 років Богородчанською селищною радою заходи щодо виготовлення правовстановлюючих документів на приміщення Богородчанського ліцею №2 не вживалися (а.с. 12).

Згідно з листом Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» №253/01-21 від 17.04.2024, інвентаризаційна, реєстраційна справи на об`єкт нерухомого майна по вул. Я. Мудрого, 14 в смт. Богородчани, відсутні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №375707513 від 24.04.2024 право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на будівлю за адресою: вул. Я. Мудрого, 14, с-ще Богородчани, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., не зареєстровані (а.с. 62).

Зважаючи на встановлений факт бездіяльності відповідача з приводу невжиття заходів щодо державної реєстрації права власності на будівлю закладу загальної середньої освіти Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, Івано-Франківська окружна прокуратура звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 23 Закону України Про прокуратуру визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру).

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Оскільки відсутній орган, уповноважений відповідно до вимог чинного законодавства України звертатися до суду з позовом про зобов`язання селищної ради здійснити вищевказані дії, є підстави для відповідного звернення до суду прокурора в інтересах держави.

Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Частинами 1-3 статті 140 Основного Закону передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 (надалі, також Закон №280/97-ВР), частиною 2 статті 2 якого визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до пункту 31 статті 26 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону №280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону №280/97-ВР).

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, частиною 2 статті 60 Закону №280/97-ВР визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 30 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій територіальної громади.

Згідно із частиною 1 статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Сільські, селищні, міські ради, згідно з статтею 10 Закону №280/97-ВР, є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, відповідно до підпункту 3 та 5 статті 16 Закону №280/97-ВР, є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Нормами частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України (надалі, також - ЦК України) визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним кодексом України віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).

Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (надалі, також Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону №1952-IV визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1952-IV, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 2 статті 3 Закону №1952-IV).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Отже, обов`язковою умовою виникнення права власності на нерухоме майно є його державна реєстрація відповідно до вимог закону.

У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону №1952-IV реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з пунктами 6, 40, 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (надалі, також Порядок №1127), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності). Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Також пунктами 18, 19 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває розділ в Державному реєстрі прав та/або вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права, обтяження речових прав.

У випадках, передбачених законом, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав також закриває розділ в Державному реєстрі прав.

Як зазначено судом вище, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (статті 29 Закону №280/97-ВР).

Права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради.

Тобто, органом, уповноваженим управляти комунальним майном, яке знаходиться на території Богородчанської селищної ради є Богородчанська селищна рада.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, який знаходиться в смт. Богородчани по вул. Я. Мудрого, буд. 14 є Богородчанська селищна рада (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).

Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний згідно з вимогами чинного законодавства вжити заходів щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будівлю закладу загальної середньої освіти Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради.

Водночас, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності щодо вказаного нерухомого майна відповідачем не реєструвалось.

Більше того, у наданому позивачу листі №14/02-51/1564 від 18.04.2024, а також поданому до суду клопотанні №15/02-34/1983 від 15.05.2024 відповідач не заперечив таку бездіяльність зі свого боку.

Тобто, за наявності підстав та відповідних повноважень відповідачем, як органом місцевого самоврядування, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади, відповідні права власника комунального майна, упродовж тривалого часу після прийняття в комунальну власність майна закладу загальної середньої освіти Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, фактично не здійснено жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на заклад загальної середньої освіти Богородчанський ліцей №2 Богородчанської селищної ради.

Вказане свідчить про бездіяльність відповідача, яка полягає у безпідставному зволіканні щодо реєстрації права власності на майно, що належить територіальній громаді.

У свою чергу безпідставне зволікання з державною реєстрацією права власності може призвести до нецільового використання приміщення або його вибуття з власності громади, що в свою чергу суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відносно розподілу судових витрат суд зазначає, що прокурор у даному випадку, звертаючись до суду з позовом, діяв як посадова особа органу державної влади, виступаючи в інтересах Держави Україна.

Згідно з частиною 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем - суб`єктом владних повноважень не надано доказів понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати не підлягають розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Богородчанської селищної ради щодо невжиття заходів, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна будівлю Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, що знаходиться за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 14, селище Богородчани, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область.

Зобов`язати Богородчанську селищну раду вжити заходи, спрямовані на оформлення та державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна будівлю Богородчанського ліцею №2 Богородчанської селищної ради, що знаходиться за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 14, селище Богородчани, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Івано-Франківська окружна прокуратура, адреса: вулиця Василіянок, 48, місто Івано-Франківськ, 76019, ;

відповідач - Богородчанська селищна рада, адреса: вул. Шевченка, 66, с-ще Богородчани, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл. 77701, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.