Справа № 420/26981/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 420/26981/23

адміністративне провадження № К/990/33370/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 420/26981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- стягнути з Держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме грошового забезпечення, та додаткових видів грошового забезпечення визначеного частинами третьою, четвертою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 7 серпня 2020 року у сумі: 10 823 611, 48 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її засобами поштового зв`язку 23 липня 2024 року

Скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, Судом установлено, що позивач уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, які ухвалами Верховного Суду від 22 липня 2024 року (№К/990/25051/24) та від 13 серпня 2024 року (К/990/29424/24) повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга, майже аналогічного змісту попередньо поданій касаційній скарзі (К/990/29424/24), щодо якої Верховний Суд постановив ухвалу від 13 серпня 2024 року про її повернення.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 грудня 2023 року у справі № 420/17886/22, від 26 жовтня 2023 року у справі № 160/22209/21, від 18 травня 2023 року у справі № 420/24821/21.

Водночас, Верховним Судом в ухвалах від 22 липня 2024 року та 13 серпня 2024 року скаржнику вже надавались обґрунтовані пояснення стосовно заявленої ним підстави касаційного оскарження.

Зокрема, Суд вказував, що у справі №420/17886/22 постановою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2022 року скасовано. Справу №420/17886/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто Верховний Суд не формував правових висновків у цій справі.

Також Суд звертав увагу, що у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 160/22209/21, від 18 травня 2023 року у справі № 420/24821/21Верховний Суд зробив висновки про відсутність підстав для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача, який не пройшов атестацію, у спірному періоді у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою №505 та зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, у вигляді неотриманої заробітної плати за період після рішення Конституційного Суду України [у цій справі - після 26 березня 2020 року], не змінює суті спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі щодо оплати праці і підстави їх виникнення, а отже не робить цей спір спором про відшкодування шкоди. У вказаних справах судами у задоволенні позовних вимог відмовлено.

До того ж суд відхиляє аргументи позивача, що подібність наведених скаржником правовідносин підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 11 березня 2024 року у справі №300/2457/19 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду із наведенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у цій ухвалі лише зазначається про те, що у практиці Верховного Суду немає єдиного підходу до розв`язання питання щодо відшкодування шкоди завданої актом, який визнано неконституційним за період дії відповідного Закону до визнання його неконституційним.

Крім цього, Суд звертає увагу, що позивач вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі, проте касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 22 липня 2024 року та 13 серпня 2024 року як такі, що не містили підстав касаційного оскарження. Скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав. Натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником при повторному зверненні. Повторно подана касаційна скарга не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом в ухвалі по даній справі.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, подаючи касаційну скаргу втретє, скаржником так і не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанції.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 420/26981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду