Справа № 161/12229/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2024 року

м. Київ

справа №161/12229/24

адміністративне провадження № К/990/33772/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Носкова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків шляхом надання до суду документу про сплату судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року повернуто позовну заяву.

Не погодившись із прийнятим рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: не додано документа про сплату судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року у справі № 161/12229/24 повернути скаржнику.

02 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Носкова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року.

Заявник касаційної скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали суддів попередніх інстанцій скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються, та вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

У прохальній частині касаційної скарги адвокат Носков Олександр Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року у справі №161/12229/24.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Тобто в касаційному порядку може бути оскаржено рішення суду першої інстанції після його апеляційного перегляду.

При цьому Суд звертає увагу, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року не переглядалось по суті в апеляційному порядку, оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Носкова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року.

Щодо ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року, судом касаційної інстанції встановлено наступне.

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судового рішення в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Перевіряючи матеріали касаційної скарги Верховним Судом встановлено, що зміст ухвалених у цій справі оскаржуваних судових рішень та доводи, викладені у касаційній скарзі, не дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у застосуванні норм процесуального права у такій категорії адміністративних справ.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у якій відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), сформулювала правову позицію, відповідно до якої: особи, стосовно яких ухвалено рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору у розумінні Закону України «Про судовий збір», а у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач та відповідач як рівноправні сторони в адміністративній справі мають право оскаржити це рішення в апеляційному порядку і вказаний Закон винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

Велика Палата Верховного Суду у цій справі звернула увагу, що відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду цей закон не передбачає.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Велика Палата Верховного Суду указала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у справі № 161/12229/24 є законність постанови від 14 червня 2024 року серії АР №1462389 про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн за порушення частини другої статті 183 КУпАП.

Отже, правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17 є застосованими при вирішенні спірних правовідносин, оскільки правовідносини у цих справах є подібними.

Враховуючи відсутність обґрунтування впливу наслідків розгляду цієї скарги на формування єдиної правозастосовної практики у застосуванні норм процесуального права, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Носкова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов