Справа № 520/6671/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 р.Справа № 520/6671/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зоркіна Ю.В.) від 07.06.2024 (повний текст складено 07.06.24) по справі № 520/6671/24 за позовом ОСОБА_1 до Лозівського міськрайонного суду Харківської області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, в якому просить суд визнати протиправними дії та рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області в особі голови суду Ткаченко Олександра Анатолійовича щодо «Звернення до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у діяльність суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області щодо здійснення правосуддя суддею у відставці ОСОБА_1 для вжиття відповідних заходів реагування, передбачених законодавством України», так як ним (ми) були порушені вимоги: п.п. 1,9,10; ч.3,4 - статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року з подальшими змінами та доповненнями « Незалежність судді»; Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів. Незалежність судді забезпечується: 1) особливим порядком його призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення; 9) функціонуванням органів суддівського самоврядування; 10) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту;

зобов`язати Лозівський міськрайонний суд Харківської області в особі голови суду Ткаченко Олександра Анатолійовича, відповідно до ст.128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року з подальшими змінами та доповненнями, негайно прийняти рішення про скликання зборів суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області з запрошенням на них позивача суддю у відставці ОСОБА_1 , працівників апарату суду, суддів у відставці, представників громадських об`єднань, журналістів, та інших осіб, де розглянути належними чином скаргу ОСОБА_1 від 18 грудня 2023 року та скасувати п.4 порядку денного: Протоколу №1 зборів суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2024 року, а саме:

"Питання щодо втручання у здійснення правосуддя суддями Лозівського міськрайонного суду Харківської області та звернення про викладені обставини до Вищої ради правосуддя» та резолютивної частини:

Заслухавши та обговоривши вищезазначену інформацію судді одноголосно вирішили:

Звернутися до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у діяльність суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області щодо здійснення правосуддя.

Генеральному прокурору та голові Ради суддів України зазначене повідомлення направити для відома. ( Доповідач - Ткаченко О.А.), так як ним(ми) були порушені вимоги: п.п.1,9,10; ч.3,4 - статті 48 Закону України «Про судоустрій і статусу суддів» від 02 червня 2016 року з подальшими змінами та доповненнями -« Незалежність судді», про що повідомити суд, який виніс процесуальне рішення по справі".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Лозівського міськрайонного суду Харківської області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою вказані в резолютивній частині адміністративного позову від 13 березня 2024 року вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що з ухвал Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року не вбачається коли саме було проведено перше судове засідання. Вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням від 19.03.2024 позбавив його прав, передбачених ст.ст.44, 47, 195 КАС України, вказавши, що ухвала оскарженню не підлягає. Стверджує, що суд першої інстанції повинен був розглянути справу у відкритому судовому засіданні, безпідставно відмовивши в задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Також уважає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Харківську обласну прокуратуру, а на стороні відповідача Вищу раду правосуддя. Враховуючи вищенаведені аргументи та відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, додаткових пояснень з його боку, відсутність жодної відповіді з боку суду на його аргументи та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення, вважає, що оскаржувані рішення по даній справі порушують його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є суддею у відставці.

18.12.2023 позивач звернувся до голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченко О.А зі скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій просив терміново скликати збори суддів Лозівського міськрайнного суду Харківської області з запрошенням всіх суддів, які знаходяться у відрядженнях та суддів у відставці, для вирішення всіх питань, які ним були поставлені в скаргах: від 02.12.2023 року, від 18.12.2023 року, та вказав в зверненні ряд інших питань.

30.01.2024 проведено збори суддів Лозівського міськрайонного сду Харківської області. Пунктом 4 Порядку денного зборів визначено розгляд питання щодо втручання у здійснення правосуддя суддями Лозівського міськрайонного суду Харківської області та звернення про викладені обставини до Вищої ради правосуддя.

Згідно протоколу зборів від 30.01.2024 за результатами розгляду вказаного питання прийнято рішення про звернення до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у діяльність суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області щодо здійснення правосуддя. Вирішено зазначене повідомлення направити для відома Генеральному прокурору та голові Ради суддів України.

Вказане рішення реалізовано шляхом подання до Вищої ради правосуддя повідомлення про втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя (вих № 05.02.2024 № 01-32/32/51/24) (а.с. 36).

Повідомлення отримано Вищою радою правосуддя (вх.718/0/6-24 від 12.02.2024 та розглянуто 14.05.2024 із прийняттям рішення № 1431/0/5-245 " Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченка О.А. ". Зокрема, беручи до уваги обставини, про які зазначено в повідомленні голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченка О.А. , ураховуючи, що перевірку повідомлених обставин здійснюють правоохоронні органи в порядку, передбаченому КПК України, Вища рада правосуддя вирішила, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, визначених статтею 73 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», у зв`язку з чим звернулася до Офісу Генерального прокурора щодо надання інформації про розкриття та розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному 26 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 376 Кримінального кодексу України за фактами, повідомленими головою Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченком Олександром Анатолійовичем .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 адміністративний позов в частині вимог про зобов`язання Лозівського міськрайонного суду Харківської області в особі голови суду Ткаченко Олександра Анатолійовича, відповідно до ст.128 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року з подальшими змінами та доповненнями, негайно прийняти рішення про скликання зборів суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області з запрошенням на них позивача суддю у відставці ОСОБА_1 , працівників апарату суду, суддів у відставці, представників громадських об`єднань, журналістів, та інших осіб, де розглянути належними чином скаргу ОСОБА_1 від 18 грудня 2023 року залишено без розгляду.

В іншій частині закрито провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена правова природа діяльності органу суддівського самоврядування унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання незаконним та скасування його рішення, а тому вказаний позов не може розглядатися в судах. При цьому суд першої інстації зазначив, що пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зі змісту вимог апеляційної скарги позивача вбачається, що останнім оскаржується виключно ухвала про закриття провадження у справі від 07.06.2024.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі з огляду на таке.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (в частині вимог, за якими закрито провадження) звернувся до адміністративного суду з позовом до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, в якому просить суд визнати протиправними дії та рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області в особі голови суду Ткаченко Олександра Анатолійовича щодо звернення до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у діяльність суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області щодо здійснення правосуддя суддею у відставці ОСОБА_1 для вжиття відповідних заходів реагування, передбачених законодавством України та скасування п. 4 порядку денного Протоколу №1 зборів суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2024 року.

Тобто, фактично позивач оскаржує рішення, що прийнято органом суддівського самоврядування, а саме п. 4 порядку денного Протоколу №1 зборів суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2024 року.

Статтею 130-1 Конституції України визначено, що для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів відповідно до закону діє суддівське самоврядування.

Відповідно до положень частин першої та четвертої статті 126 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів в Україні діє суддівське самоврядування - самостійне колективне вирішення зазначених питань суддями.

До завдань суддівського самоврядування належить вирішення питань щодо:

1) забезпечення організаційної єдності функціонування органів судової влади;

2) зміцнення незалежності судів, суддів, захист професійних інтересів суддів, у тому числі захист від втручання в їхню діяльність;

3) участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення судів та контроль за додержанням установлених нормативів такого забезпечення;

4) обрання суддів на адміністративні посади в судах у порядку, встановленому цим Законом;

5) призначення суддів Конституційного Суду України;

6) обрання суддів до складу Вищої ради правосуддя та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами другою та третьою статті 127 Закону № 1402-VIII суддівське самоврядування в Україні здійснюється через:

1) збори суддів місцевого суду, апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду (а у передбачених цим Законом випадках - апеляційної палати вищого спеціалізованого суду), Пленум Верховного Суду;

2) Раду суддів України;

3) з`їзд суддів України.

Порядок здійснення суддівського самоврядування визначається відповідно до Конституції України цим Законом та іншими законами, а також регламентами і положеннями, що приймаються органами суддівського самоврядування згідно з Конституцією України та цим Законом.

Частинами першою та п`ятою статті 128 Закону № 1402-VIII визначено, що збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що збори суддів Лозівського міськрайонного суду Харківської області як орган суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.

Встановлена правова природа діяльності органу суддівського самоврядування унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання незаконним та скасування його рішення, а тому вказаний позов не може розглядатися в судах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/4177/17.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі № 804/4177/17 констатувала, що у п. 53 рішення від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. б Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom), п. 57, Series А, №93).

Суд адміністративної юрисдикції не має компетенції щодо розгляду такого спору з огляду на те, що відповідні скарги розглядаються самим органом суддівського самоврядування згідно із Законом №1402-VIII та внутрішнім актом, який регламентує діяльність такого органу, в той час як у справі ЄСПЛ «Трегубенко проти України», на якій наголошує позивач у доводах скарги, Пленумом Верховного Суду України було скасоване остаточне та обов`язкове судове рішення, винесене на користь заявника в порядку нагляду. ЄСПЛ зауважив, що Верховний Суд України звів нанівець увесь судовий розгляд, що завершився прийняттям остаточного та обов`язкового рішення, і тому порушив принцип resjudicata щодо рішення, яке, крім того, вже було частково виконане (п. 35 Рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» (заява N861333/00).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду ані в адміністративному, ані в будь-якому іншому судовому порядку, оскільки правова природа діяльності органу суддівського самоврядування унеможливлює здійснення судового розгляду щодо скасування його рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було правомірно закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лозівського міськрайонного суду Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не забезпечено відкритий розгляд справи, чим порушено права позивача, які передбачені ст.ст. 44, 47, 195 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою ОСОБА_1 . З огляду на характер спірних правовідносин та механізм їх виникнення, існуючу сталу судову практику, а також враховуючи відсутність жодних обґрунтувань щодо неможливості дослідження усіх наведених обставин у спрощеному позовному провадженні, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін та в клопотанні про розгляд справи в режимі відеоконференції, з чим не погодився позивач в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас, частиною четвертою статті 257 КАС України передбачено вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а саме справи щодо:

- оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- примусового відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону у контексті доводів позивача, колегія суддів уважає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України);

Суд апеляційної інстанції зазначає, що жоден із вище перелічених чотирьох виключних випадків не є аналогічним предмету спору у даній справі, що спростовує доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині помилковості віднесення справи до категорій справ з незначною складністю та розгляду справи у спрощеному позовному провадженні.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №460/6542/20.

Також колегія суддів зважає на те, що виходячи з приписів статті 294 КАС України ухвала про відкриття провадження та відмову в проведенні розгляду справи в режимі відеоконференції не підлягають окремому оскарженні від рішення суду за результатом розгляду справи, тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що в ухвалі суду від 19.03.2024, що така ухвала не оскаржується.

Щодо доводів про незалучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківську обласну прокуратуру, а на стороні відповідача - Вищу раду правосуддя, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Згідно з частиною четвертою статті 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (частина п`ята статті 49 КАС України).

Отже, підставою для залучення третіх осіб до участі у справі є наявність у особи, яка не є стороною у справі, прав та обов`язків, на які може вплинути рішення у справі.

Натомість, позивачем належним чином не обґрунтовано, а судом апеляційної інстанції не встановлено, на які саме права чи обов`язки Харківської обласної прокуратури та Вищої ради правосуддя та яким чином може вплинути судове рішення у цій справі. При цьому від позивача взагалі не надходило клопотань про залучення третіх осіб до участі у справі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Від так суд першої інстанції правомірно не залучив до участі у справі Харківську обласну прокуратуру та Вищу раду правосуддя, оскільки відсутні підстави вважати, що рішення суду може якимось чином вплинути на їх права чи обов`язки.

Так само заявляючи клопотання про залучення третіх осіб в суді апеляційної інстанції, позивач в апеляційній скарзі не обгрунтував яким чином може вплинути на права чи обов`язки вказаних вище органів державної влади оскаржувана ухвала суду про закриття провадження у справі.

Отже, вказані вище доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 по справі № 520/6671/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 09.09.2024.