Справа № 380/13392/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 рокусправа № 380/13392/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (08001, Київська область, с. Макарів, вул. Варшавська, 3Б; ) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 02.05.2024 №28083/03-16;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 23.04.2024 пенсію на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та згідно з Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.092016 №622, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 18.04.2024 №105 та від 18.04.2024 №106, видані виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, зарахувавши до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії державного службовця період з 27.08.1992 по 01.05.2016 тривалістю 22 роки 08 місяців 05 днів, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що отримує пенсію за віком з 2019 року. 23.04.2024 позивач звернувся до відповідача зі заявою щодо переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення від 02.05.2024 №28083/03-16, яким відмовлено позивачу в переведенні на інший вид пенсії. Підставою відмови є те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889, а посади, на яких працював позивач з 27.08.1992 по 01.05.2016, не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідач вказав, що на посадових осіб органів місцевого самоврядування, яким присвоєно ранги посадової особи органу місцевого самоврядування дія Закону № 889 не поширюється, підстав для призначення пенсії за нормами Закону №3723 немає. Позивач вважає таку відмову незаконною та такою, що порушує його законні права та інтереси, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано виправлену позовну заяву, в якій зазначено місцезнаходження Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (80500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ).

Ухвалою суду від 09.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач позов не визнав, 01.08.2024 за вх.№59031 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідно до ст. 21 Закону України від 03.10.2017 №2148, пенсії посадовим особам органів місцевого самоврядування призначають за нормами Закону №1058. Стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889) становить 08 років 10 місяць 08 днів (до стажу державного службовця зараховано періоди з 27.08.1992 по 04.07.2001. Зважаючи на викладені обставини, відповідач вважає, що немає підстав для призначення позивачці пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058).

23.04.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо переведення його на пенсію державного службовця.

У відповідності до Порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача від 30.01.2024 та винесення відповідного рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

За результатами розгляду поданих документів управлінням було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 02.05.2024 №28083/03-16.

У рішенні зазначено, що Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 втратив чинність на підставі Закону України №889-VIII від 10.12.2015. Згідно п. 10 та 12 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 визначено право на призначення пенсії згідно цього Закону. Зокрема, право на пенсію мають чоловіки після досягнення віку 62 роки та які на день набрання чинності цього закону, тобто, на 01.05.2016 мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців або займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на таких посадах.

До заяви від 23.04.2024 №988 надана трудова книжка, згідно якої до стажу державного службовця зараховано періоди з 27.08.1992 по 04.07.2001, що складає 08 років 10 місяців 08 днів. Також у трудовій книжці ОСОБА_1 вказано займану посаду в органах місцевого самоврядування, що не дає підстави для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015.

Позивач вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ (далі - Закон № 2493-III) визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з ст. 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону № 2493-III в редакції, чинній з 01.10.2017, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак попередня редакція цієї статті, що була чинною до 01.10.2017, встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

При цьому, абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно з пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону України та Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889 визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України № 889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283), який необхідно застосовувати у даному спорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №735/939/17, від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування належать посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивача, останній працював:

- з 27.08.1992 працював на посаді завідуючого планово-економічного відділу Бориславського міськвиконкому;

- 26.05.1994 позивачем прийнято присягу державних службовців;

- 01.04.1994 року присвоєно десятий ранг державного службовця;

- 05.05.1997 присвоєно черговий дев`ятий ранг державного службовця;

- 23.11.1998 переведений завідуючим відділом економіки в зв?язку з реорганізацією планово-економічного відділу;

- 09.08.2001 складено присягу посадових осіб місцевого самоврядування;

-10.08.2001 присвоєно дев?ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 23.05.2006 затверджений керуючим справами виконкому;

- 23.05.2006 присвоєно сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 26.11.2010 переведений на посаду адміністратора міської ради;

- 05.04.2011 переведений на посаду державного адміністратора;

- 07.02.2012 переведений на посаду начальника відділу економіки міської ради;

- 16.05.2013 переведений на посаду начальника відділу економіки та торгівлі міської ради;

- 02.06.2024 звільнений у зв?язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Отже, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001 по 01.05.2016, який підтверджується записами у його трудовій книжці, має зараховуватися до стажу державної служби.

Відтак, стаж роботи позивача на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив більше 20 років, при цьому позивач на зазначену дату займав посаду державної служби та продовжував працювати.

З огляду на наведене, суд приходить висновку, що на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про держану службу», п. п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889 № «Про державну службу», а саме позивач досяг 62 річного віку, набув більше 45 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років, при цьому позивач на зазначену дату займав посаду державної служби .

Таким чином, відмова відповідача в переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII є неправомірною, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №28083/03-16 від 02.05.2024 необхідно визнати протиправним та скасувати.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає таке.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 23.04.2024 пенсію на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та згідно з Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.092016 №622, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 18.04.2024 №105 та від 18.04.2024 №106, видані виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, зарахувавши до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії державного службовця за період з 27.08.1992 по 01.05.2016 тривалістю 22 роки 08 місяців 05 днів, з урахуванням проведених виплат.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, зазначено, що стаж роботи на посадах, прирівняних до відповідних категорій посад державних службовців становить 08 років 10 місяців 8 днів та зарахований по 04.07.2001.

Водночас періоди перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, з 05.07.2001 по 01.05.2016 протиправно не зараховано до стажу державної служби позивача, що встановлено судом вище.

Суд зазначає також, що постановою Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що порушення права позивача фактично зводиться до того, що відповідачем, не зараховано до стажу державної служби позивачки періоду роботи з 05.07.2001 по 01.05.2016.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу державної служби позивача період роботи з 05.07.2001 по 01.05.2016, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 23.04.2024 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Саме такий спосіб є достатнім, необхідним та ефективним для захисту порушеного права позивача.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Щодо позовної вимоги про перерахунок пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 18.04.2024 №105 та від 18.04.2024 №106, видані виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, суд зазначає наступне.

Варто звернути увагу на те, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.

За результатами розгляду заяви позивача, пенсійним органом зроблено висновок, що останній не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.

Таким чином, вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити обрахунок пенсії позивачу за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 18.04.2024 №105 та від 18.04.2024 №106, видані виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами суд.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №28083/03-16 від 02.05.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 05.07.2001 по 01.05.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (80500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 23.04.2024 про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять ) грн 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна