Справа № 420/9545/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9545/24
УХВАЛА

10 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про встановлення судового контролю

ВСТАНОВИВ:

У проваджені Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді та не направленні до служби персоналу військової частини НОМЕР_2 рапорту діловода штабу військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, який зареєстрований у журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 1940 від 27.02.2024 року, з документами, які додані до нього на підтвердження наявності підстав для звільнення, для прийняття по ньому рішення командиром військової частини НОМЕР_2 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надіслати до служби персоналу військової частини НОМЕР_2 рапорт діловода штабу військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, який зареєстрований у журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 1940 від 27.02.2024 року, з документами, які додані до нього на підтвердження наявності підстав для звільнення, для прийняття по ньому рішення командиром військової частини НОМЕР_2 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили 01.08.2024 року.

Від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року по справі №420/9545/24, згідно ст. 382 КАС України.

Заява обґрунтована тим, що станом на час подання заяви рішення суду не виконано. З метою примусового виконання вказаного судового рішення 19.08.2024 року мною засобами поштового зв`язку до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву про примусове виконання рішення, в якій я просив на підставі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» розпочати примусове виконання виконавчого листа від 13.08.2024 року № 420/9545/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом з виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/9545/24, яке набрало законної сили 01.08.2024 року.

Також 19.08.2024 року позивачем через Урядовий контактний центр подано звернення разом з копією рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року у адміністративній справі № 420/9545/24, яке набрало законної сили 01.08.2024 року, та в якому я зазначив про те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року, яке набрало законної сили 01.08.2024, у адміністративній справі № 420/9545/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії стосовно направлення мого рапорту на звільнення з лав Збройних Сил України, оскільки судом визнані їх дії протиправними щодо нерозгляду та ненаправлення до військової частини НОМЕР_2 мого рапорту на звільнення. Тому просив забезпечити виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року, яке набрало законної сили 01.08.2024, у адміністративній справі № 420/9545/24, та проконтролювати його повне виконання у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, 22.08.2024 року мною у Військовій частині НОМЕР_1 по команді поданий рапорт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 у адміністративній справі № 420/9545/24, якою Військову частину НОМЕР_1 зобов`язано надіслати до служби персоналу військової частини НОМЕР_2 рапорт діловода штабу військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, який зареєстрований у журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 1940 від 27.02.2024 року, з документами, які додані до нього на підтвердження наявності підстав для звільнення, для прийняття по ньому рішення командиром військової частини НОМЕР_2 (зареєстрований у журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 6813 від 22.08.2024 року).

Заявник вказує, що ним вжито всіх можливих заходів для того, щоб рішення Одеського окружного адміністративного суду 01.07.2024 у адміністративній справі №420/9545/24 було доведено до суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний вчинити певні дії на його користь, та виконано ним (Відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 ).

Військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 не подано заперечення на заяву про встановлення судового контролю.

Розглянувши заяву позивача, суд дійшов наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частинами 2, 3 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Згідно із частиною 7 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Таким чином, вказаними положеннями КАС України регламентовано право суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме невиконання рішення суду.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.

Фактичне (не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з цим, наведені позивачем обставини не є беззаперечною підставою яка свідчить про необхідність встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року набрало законної сили 01.08.2024 року.

13.08.2024 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №420/9545/24, а саме:

щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 надіслати до служби персоналу військової частини НОМЕР_2 рапорт діловода штабу військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, який зареєстрований у журналі вхідних рапортів військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 1940 від 27.02.2024 року, з документами, які додані до нього на підтвердження наявності підстав для звільнення, для прийняття по ньому рішення командиром військової частини НОМЕР_2 .

19.08.2024 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання рішення, в якій просив на підставі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» розпочати примусове виконання виконавчого листа від 13.08.2024 року № 420/9545/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом з виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/9545/24, яке набрало законної сили 01.08.2024 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко О.С. від 27.08.2024 року відкрито виконавче провадження №75909913.

Частиною 2 постанови від 27.08.2024 року боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Станом на день розгляду даної заяви у боржника не сплинув строк виконання постанови державного виконавця від 27.08.2024 року.

При цьому, жодної інформації щодо вчинення виконавчих дій та того, що виконавчі дії з примусового виконання рішення суду не призведуть до виконання відповідачем рішення суду, матеріали заяви не містять.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №420/9545/24.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 293, 382 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 420/9545/24 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 КАС України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку ст.295 КАС України.

Суддя П.П.Марин