Справа № 140/9347/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9347/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Шепелюка В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Юхимчук О.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника платника податків Тарана О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2024 року о 14:37 Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) звернулося із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 , платник податків) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна на підставі рішення від 06 вересня 2024 року.

Заява обґрунтована тим, що на підставі наказу від 05 вересня 2024 року №3041-п та направлень від 05 вересня 2024 року №4797/03-20-09-01, №4798/03-20-09-01 на проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2 , заступником начальника управління-начальником відділу Плехановим М.В. та головним державним інспектором Молодцовим О.С., відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5, 80.2,7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі ПК України) було здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки магазину.

При прибутті 05 вересня 2024 року за вказаною адресою, продавець ФОП ОСОБА_2 ознайомилась з наказом на проведення фактичної перевірки, однак підписувати та отримувати його відмовилась, а також не допустила посадових осіб ГУ ДПС у Волинській області до проведення фактичної перевірки.

На думку заявника, вищевказані факти, свідчать про те, що в діях платника податків вбачається умисне перешкоджання здійсненню ГУ ДПС у Волинській області контрольно-перевірочних заходів відповідно до передбачених законодавством функцій податкового контролю та за наявності законних на те підстав.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

На підставі вищевикладеного о 13:30 06 вересня 2024 року ГУ ДПС у Волинській області було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Просить суд підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року заяву ГУ ДПС у Волинській області до ФОП ОСОБА_2 було залишено без руху та після усунення недоліків заяви ухвалою від 09 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на 11:00 10 вересня 2024 року.

Платник податків правом на подання до суду відзиву не скористався.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви, яку просила задовольнити.

Платник податків та її представник заяви не визнали, просили відмовити у задоволенні заяви ГУ ДПС у Волинській області, вказуючи на те, що в пред`явленому ФОП ОСОБА_2 наказі про проведення перевірки була відсутня печатка контролюючого органу. Також платник податків зазначила, що на її думку термін дії службового посвідчення працівника ГУ ДПС у Волинській області закінчився, а на прохання більш детально оглянути службові посвідчення їй було відмовлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

На підставі підпунків 19-1.1.4, 19-1.1.14 пункту19-1 статті 19, підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, підпунктів 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, а також з метою дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін граничних цін, та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області видано наказ від 05 вересня 2024 року №3041-п Про проведення фактичної перевірки ОСОБА_2 , яким визначено провести фактичну перевірку протягом 10 діб, починаючи з 05 вересня 2024 року, господарської одиниці магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність суб`єкт господарювання ОСОБА_2 (а.с.14).

На виконання вищевказаного наказу видано направлення на перевірку від 05 вересня 2024 року №4797/03-20-09-01, №4798/03-20-09-01, які були пред`явлені продавцю ФОП ОСОБА_2 разом із копією наказу від 05 вересня 2024 року №3041-п (а.с.12-13).

Після пред`явлення службових посвідчень, наказу та направлень на проведення перевірки, продавець ФОП ОСОБА_2 ознайомилась з наказом на проведення фактичної перевірки, підписувати та отримувати його відмовилася, що підтверджується копією акта відмови від отримання копії наказу та від підпису в направленнях на перевірку від 05 вересня 2024 року (а.с.11).

У подальшому було здійснено виклик працівників поліції за номером 102 для встановлення особи та засвідчення факту недопуску працівників податкової служби до проведення фактичної перевірки. Працівниками поліції було встановлено, що особа, яка знаходилась та здійснювала торгівельну діяльність в магазині та не допустила до проведення фактичної перевірки є громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 08 липня 1996 року.

Працівниками ГУ ДПС у Волинській області 05 вересня 2024 року складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_2 відмовила в допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки (а.с.10).

З копії акта відмови від підписання (отримання) акта, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки та/або надання письмових пояснень платником податків слідує, що ФОП ОСОБА_2 відмовилась від підписання вищевказаного акта (а.с.9).

06 вересня 2024 року о 13:30 в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що перебуває (розміщене, зберігається) в магазині за адресою: АДРЕСА_1 з таких підстав: відмова від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючих органів.

З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ГУ ДПС у Волинській області звернулось до суду із відповідною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо: підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частина сьома цієї статті визначає, що у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені в статті 94 ПК України.

Згідно з положеннями пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Тобто, арешт майна може бути застосований за наявності хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин, зокрема, у випадку, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Згідно з пунктом 94.6 статті 96 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Законність вимоги щодо застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України пов`язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Згідно з пунктом 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

З матеріалів справи вбачається, що у рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 06 вересня 2024 року, в якості підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_2 вказано: відмова від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення та відмова від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Сталою є правова позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, в постанові від 12 квітня 2023 року у справі №380/6993/22, від 23 лютого 2023 року у справі №640/17091/21, від 11 січня 2024 року у справі №520/19803/23, відповідно до якої перевірка причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків, обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України.

Платник податків не заперечує факт відмови в допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (пункт 80.4 статті 80 ПК України).

За змістом пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Аналіз наведених положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку про те, що платник податків може відмовити в допуску до перевірки виключно з підстав непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків наказу та направлень на проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на перевірку, або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог закону.

При цьому, твердження представника ФОП ОСОБА_2 про невідповідність наказу ГУ ДПС у Волинській області від 05 вересня 2024 року №3041-п положенням ПК України є необґрунтованими, так як вказаний наказ містить усі реквізити, передбачені нормами чинного законодавства (зокрема, у ньому зазначені дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (назва та код РНОКПП суб`єкта господарювання, який перевіряється), мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися).

Наказ про проведення перевірки містить підпис керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

Окрім цього, у ході судового розгляду встановлено, що службові посвідчення працівників ГУ ДПС у Волинській області виготовлені у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року №1137 Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм та Наказу Державної податкової служби України від 14 серпня 2019 року №33 Про службові посвідчення працівників Державної податкової служби України (із змінами, внесеними наказами ДПС від 14 січня 2021 року №103, від 27 серпня 2021 року №775, від 14 грудня 2022 року №889).

Таким чином судом не встановлено, що вищезазначені документи (службові посвідчення, направлення, наказ) оформлені з порушенням вимог закону.

Пунктом 81.2 ст. 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області до початку фактичної перевірки було пред`явлено особі, яка здійснювала розрахункові операції (продавцю ФОП ОСОБА_2 ) службові посвідчення, наказ ГУ ДПС у Волинській області від 05 вересня 2024 року №3041-п Про проведення фактичної перевірки ОСОБА_2 , направлення на перевірку від 05 вересня 2024 року №4797/03-20-09-01, №4798/03-20-09-01. Проте, продавець ФОП ОСОБА_2 відмовилася від підпису у направленнях на перевірку, що засвідчено актом відмови від отримання копії наказу та від підпису у направленнях на перевірку від 05 вересня 2024 року (а.с.11).

У допуску до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 також відмовила, про що складено акт відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 05 вересня 2024 року (а.с.10). При цьому платник податків причин недопуску до проведення фактичної перевірки не вказала, та будь-яких письмових пояснень з цього приводу не надала.

Отже, суд зауважує, матеріалами справи підтверджено, що 05 вересня 2024 року посадовими особами податкового органу було пред`явлено платнику податків всі передбачені пунктом 81.1 статті 81 ПК України документи наказ на проведення перевірки, направлення на проведення перевірки, службові посвідчення. Всі ці документи мали підписи, були скріплені печатками, мали необхідні реквізити, їх повнота і належність підтверджена в ході судового розгляду.

Факт пред`явлення цих документів та наведені вище обставини стороною платника податку не спростовано, він не є спірними у справі, незважаючи на наявність акту відмови відповідача від отримання копії наказу та від підпису в направлення на перевірку.

Водночас у разі створення платником податків перешкод у реалізації податковим органом своєї компетенції (права на проведення перевірки за наявності законних підстав) безпосередньо ПК України встановлює право на вжиття способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків - застосування адміністративного арешту майна. Відповідно, можливість вжиття цього способу не може ставитися в пряму залежність від оцінки самим платником податків законності підстав для проведення податкової перевірки.

За таких обставин, суд вважає, що платник податків безпідставно не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а тому відповідно до пункту 94.6 статті 96 ПК України у керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу виникли обґрунтовані підстави для прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що контролюючим органом доведено наявність підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_2 , застосованого на підставі рішення в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області від 06 вересня 2024 року, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 8 статті 283 КАС України рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, підлягає негайному виконанню. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані сторонами протягом десяти днів з дня їх проголошення. Подання апеляційної скарги на рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, не перешкоджає його виконанню.

Частиною другою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Відтак сплачений позивачем судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 283 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задовольнити повністю.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 06 вересня 2024 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення. Подання апеляційної скарги на рішення суду не перешкоджає його виконанню.

Суддя В. Л. Шепелюк