Справа № 160/6550/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2024 рокуСправа №160/6550/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.03.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.09.1988 року з 08.02.2024 року.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірне рішення порушує право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки має право на врахування всіх своєї трудової діяльності та призначення пенсії за віком з дати звернення за призначенням пенсії.
Ухвалою від 15.03.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6550/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
02.04.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в м. Києві, яким заперечується проти задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність підстав для призначення пенсії позивачу з огляду на недостатність наявного у неї страхового стажу.
16.04.2024 року представником ГУ ПФУ в Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи позивача. Так, відповідачем, окрім іншого, вказано, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, є дискреційними повноваженнями відповідача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
08.02.2024 року позивач подала заяву до пенсійного органу про призначення пенсії за віком на умовах Закону №1078.
За принципом екстериторіальності означена заява була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
За наданими документами до страхового стажу не враховано:
- термін навчання відповідно дублікату диплому НОМЕР_2 від 18.12.2023 року, оскільки у дипломі не зазначено період та форма навчання, а додаток до диплому заявницею не надано.
Для зарахування у подальшому даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу з зазначенням форми та терміну навчання, та при необхідності довідку про перейменування (реорганізацію) установи.
- періоди роботи відповідно трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.09.1988 року, оскільки на першій (титульній) сторінці запис про зміну прізвища проведено не відповідно до вимог пункту 2.13 Інструкції №58 від 29.07.1993 року, а свідоцтво про зміну прізвища не надавалося.
Відповідно пункту 2.13 Інструкції №58 від 29.07.1993 року: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів та ким видано.
- період роботи з 04.08.1986 року по 31.07.1989 року відповідно довідці №1490 від 28.09.2023 року, оскільки у довідці зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта (ТТ 279107) заявниці - ОСОБА_3 , таким чином відсутній зв`язок прізвищ. Свідоцтво про зміну прізвища не надавалося.
Додатковий коментар: додаткового уточнення потребує період роботи відповідно записів трудової книжки:
- з 01.11.1992 року по 31.01.1993 року та з 01.02.1993 року по 01.08.1993 року, оскільки записи про звільнення не завірено підписом посадової особи;
- з 02.08.1993 року по 15.07.1994 року, оскільки записи про звільнення завірено печаткою на іноземній мові, також підпис посадової особи простежується але в не відповідному місці;
- з 16.07.1994 року по 17.10.1995 року, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства та підписом посадової особи;
- з 18.10.1995 року по 02.12.1996 року, оскільки між датою працевлаштування та датою наказу на прийом розбіжність більше місяця (наказ від 09.09.1996 року).
Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 року таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Так, у оскаржуваному рішенні зазначено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача:
- періоди роботи відповідно трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.09.1988 року, оскільки на першій (титульній) сторінці запис про зміну прізвища проведено не відповідно до вимог пункту 2.13 Інструкції №58 від 29.07.1993 року, а свідоцтво про зміну прізвища не надавалося. Відповідно пункту 2.13 Інструкції №58 від 29.07.1993 року: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів та ким видано.
З приводу цього суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при відмові в зарахуванні періодів згідно трудової книжки до страхового стажу позивача, керувалось тим, що запис про зміну прізвища здійснено з порушенням інструкції.
Суд враховує порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача (18.09.1988 року), який був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 року №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162).
Відповідно до пункту 2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової крижки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю без скорочення або заміни імені і по батькові ініціалами) і дату народження вказують на підставі паспорта чи свідоцтва про народження. Професія чи спеціальність записуються в трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належно оформленого документа.
Згідно з п.п. 2.2., 2.12. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснює адміністрація підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку, зокрема, вноситься інформація про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження вчиняються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У подальшому з 17.08.1993 року порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110 (надалі Інструкція №110).
Згідно з абзацами першим і другим пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України ід 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд встановив, що згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18.09.1988 року, зміна прізвища здійснена шляхом закреслення даних, які підлягали зміні.
Водночас на титульному аркуші трудової книжки позивача роботодавцем зроблено запис про те, що на підставі свідоцтва про розірванню шлюбу № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 . Дані записи завірені печаткою підприємства.
При цьому пенсійним органом не зазначено як саме не дотримано вимоги інструкції при внесенні цих змін.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Вказані відповідачем недоліки в трудовій книжці не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Одночасно, одним із зауважень пенсійного органу було неврахування періоду роботи з 04.08.1986 року по 31.07.1989 року відповідно до довідки №1490 від 28.09.2023 року, оскільки у довідці зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає дам паспорта ( НОМЕР_5 ) заявниці - ОСОБА_3 , таким чином відсутній зв`язок прізвищ. Свідоцтво про зміну прізвища не надавалося.
Суд звертає увагу відповідача, що означений період роботи підтверджений записами трудової книжки, яка, у свою чергу, є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Окрім іншого, суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу.
Таким чином, пенсійним органом протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди згідно трудової книжки.
Водночас, оскаржуване рішення містить і додатковий коментар щодо потреби у додатковому уточненні періодів роботи відповідно записів трудової книжки, оскільки наявне безпідставне виправлення номеру наказу на звільнення, записи про звільнення не завірено підписом посадової особи; записи про звільнення завірено печаткою на іноземній мові, також підпис посадової особи простежується, але в не відповідному місці; запис про звільнення не завірено печаткою підприємства та підписом посадової особи; між датою працевлаштування та датою наказу на прийом розбіжність більше місяця.
Суд повторно зазначає, що посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Разом з тим, у оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховано термін навчання відповідно дублікату диплому НОМЕР_2 від 18.12.2023 року, оскільки у дипломі не зазначено період та форма навчання, а додаток до диплому заявницею не надано. Для зарахування у подальшому даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу з зазначенням форми та терміну навчання, та при необхідності довідку про перейменування (реорганізацію) установи.
Запис про період навчання позивача наявний також у трудовій книжці позивача під номером 1.
Разом з тим, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів до страхового стажу.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію.
Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії, та враховуючи те, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 08.02.2024 року про призначення пенсії за віком.
Одночасно, суд вказує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.
Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії за віком, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останньою має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Окрім того, згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду у справі №500/1216/23 від 08.02.2024 року дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо незарахування спірних періодів роботи до трудового (страхового) стажу позивача.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.09.1988 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати зоплати судового збору у розмірі 807,46 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко