Справа № 120/4680/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 р. Справа № 120/4680/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), за вимогами якої позивач просить суд:

визнати протиправною відмову командування військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби на підставі абз. 13 пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення його з військової служби на підставі абз. 13 пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ). У зв`язку з тим, що в нього на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, він виявив бажання звільнитися з військової служби, подавши рапорт «по команді» про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту два частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", долучивши до нього повний пакет документів. Вказаний рапорт був зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 04.03.2024, а 02.04.2024 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 він отримав письмову відповідь про відмову у його звільнені з військової служби.

З наведеною відмовою позивач не погоджується та вважає, що оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , 04.06.2021, тому він має повне право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно абз. 13 пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою від 16.04.2024 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

03.05.2024 до суду через систему "Електронний суд" від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що позивачем було подано рапорт із клопотанням про звільнення з військової служби згідно пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини як перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. У відповідь на цей рапорт військової частиною НОМЕР_1 позивачу надано лист від 02.04.2024, яким останньому доведено до відома інформацію про відсутність правових підстав для його звільнення із тих причин, що ним не доведено належними доказами утримання неповнолітніх пасинків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не є його біологічними дітьми та в яких наявний рідний батько, а також відсутності підтверджень здійснення за дітьми опіки чи піклування у визначеному законодавством порядку. Відповідач з посиланням на положення Сімейного кодексу України зазначає, що вітчим зобов`язаний утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, лише у випадку, якщо у таких дітей не має матері, батька, діда, баби, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. А оскільки у неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно наявних в матеріалах справи свідоцтвах про народження батьком вказано ОСОБА_2 , і доказів позбавлення цієї особи батьківських прав не надано, тому позивач не може вважатися таким, що в розумінні Сімейного кодексу України є особою, на яку безальтернативно покладено обов`язок по утриманні пасинків, які з ним проживають. Відтак відповідач робить висновок про недоведеність правових підстав для звільнення позивача з військової служби за нормами пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

05.05.2024 від позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказуючи на обґрунтованість його позовних вимог та просить задовольнити позов.

28.05.2024 від військової частини НОМЕР_1 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких представник відповідача вважає, що його дії є правомірними, а тому в позові просить відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №232-ОС від 04.05.2022 ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення, з 04 травня 2022 року.

Надалі наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №287-ОС від 08.04.2024 позивача призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водієм третьої групи мінометів відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип С), звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - санітарного інструктора другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип С).

Таким чином, починаючи з 04.05.2022 по теперішній час позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було подано рапорт, зареєстрований за №02.2.5/4122/24-Вн від 04.03.2024, по команді на начальника прикордонного загону через начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип С) підполковника ОСОБА_5 з клопотанням щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

До поданого рапорту ОСОБА_1 додано наступні документи:

завірену копію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_3 ;

завірену копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_6 ;

завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ;

копію рішення Оратівського районного суду від 08.09.2015 у справі №141/725/15-ц про розірвання шлюбу та зміну прізвища;

завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ;

завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 ;

завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_7 ;

завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_8 ;

завірену копію посвідчення батьків багатодітної сім`ї НОМЕР_9 від 27.07.2021;

витяг №110 про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 19.02.2024;

завірену копію заяви ОСОБА_2 від 22.01.2024;

довідку Оратівської селищної ради від 19.02.2024 №67/08.00.20-10;

довідку Оратівської селищної ради від 19.02.2024 №541/0401-24;

завірену копію рішення виконавчого комітету Оратівської селищної ради від 13.02.2024 №23;

завірену копію акту обстеження умов проживання від 21.03.2023;

завірену копію рішення Вінницького міського суду у справі №127/1707/13-ц;

довідку Козятинського відділу державної виконавчої служби від 22.02.2024 №13502/2223-32.

За результатами розгляду такого рапорту військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь у формі листа за №08/3684-24-Вих від 02.04.2024, яким позивачу доведено інформацію про відмову у його задоволенні у зв`язку з відсутністю правових підстав для звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У цьому листі відповідач вказує, що тих документів, які позивач долучив до свого рапорту не достатньо для прийняття рішення для звільнення, оскільки надані документи не підтверджують той факт, що у позивача є обов`язок згідно положень Сімейного кодексу України здійснювати утримання неповнолітніх пасинків, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що вони не є його біологічними дітьми та не надано підтверджень здійснення за ними опіки або піклування, встановлених у визначеному законодавством порядку.

Тобто, відповідач робить висновок, що оскільки в неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідний батько, який в силу вимог Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати своїх дітей, як і матір, тому обов`язок щодо їх утримання не може бути покладено на їх вітчима, тобто позивача, в зв`язку з чим застосування абз. 13 пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для звільнення позивача з військової служби є неможливим.

Непогоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.92 N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон N 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону N 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону N 2232-XII (в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин) і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України N 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" N 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону N 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Так, порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення про проходження служби).

Відповідно до пункту 288 вказаного Положення у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Як з`ясовано судом, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із оскарженням рішення/дій відповідача, що виразились у відмові звільнити ОСОБА_1 згідно поданого рапорту з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII за наявності такої сімейної обставини як перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, визначальними для вирішення цього публічно-правового спору є з`ясування факту перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Так, з матеріалів справи слідує, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 07.07.2010, позивач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якою наразі спільно не проживає та на утримання якої відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2013 у справі № 127/1707/13-ц сплачує аліменти матері дитини - ОСОБА_8 з 23.01.2023. Заборгованості по сплаті аліментів відсутня.

22.04.2021 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (після шлюбу прізвище ОСОБА_10 ) укладено шлюб, відповідний актовий запис №19, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 від 22.04.2021.

В цьому шлюбі в позивача народилась дитини - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Окрім того в дружини позивача ОСОБА_11 є два сина від іншого шлюбу, який був розірваний рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 08.09.2015 (справа №141/725/15-ц), а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є ОСОБА_2 .

Матеріали справи підтверджують, що наразі позивач проживає спільно із дружиною ОСОБА_6 та трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому відносно неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач являється вітчимом, а не батьком.

Відповідно, в площині цього спору спірним є питання стосовно обов`язку вітчима утримувати неповнолітніх пасинків, які з ним проживають.

З цього приводу суд зважає на те, що загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14 та 15 СК України.

Так, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою. У зв`язку з цим сімейні обов`язки є такими, що не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо ж в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

А згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, окрім випадків передбачених законодавством.

В той же час, якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно наявності обов`язків вітчима (мачухи) утримувати пасинка (падчерки) передбачені певні застереження.

Зокрема, згідно з частиною 1 статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «падчерка», «усиновлений», «усиновитель», адже це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.

При цьому, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними.

Форми такого утримання можуть різнитись, а законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.

Таким чином виходячи із аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку, що позивач перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ), має право на участь у вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача, саме як вітчима, може виникнути виключно у випадку та за умови, якщо в таких неповнолітніх дітей не має матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Втім, як зазначалось вище, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно наявних в матеріалах справи копіях свідоцтва про народження батьком вказано ОСОБА_2 .

При цьому жодних доказів позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як і те, що позивач усиновив вказаних дітей, матеріали справи не містять та таких в процесі розгляду справи судом не встановлено.

Отже, якщо вітчим (а в спірному випадку це позивач) самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку (падчерці), це свідчить про дотримання ним засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах, а не підтверджує з урахуванням норм СК України наявність імперативно-визначеного «обов`язку» здійснювати «утримання», бо такий «обов`язок» є безальтернативним у батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Також, пасинки у випадку наявності спірних правовідносин не можуть вимагати у вітчима забезпечення їх утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений, а визначений безпосередньо для інших осіб - батьків цих дітей.

Стосовно наданої позивачем до матеріалів справи посвідченої приватним нотаріусом Могилів - Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Анцут Л.М., заяви від 22.01.2024, зареєстровано в реєстрі за № 305, про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд враховує, що вказана заява сама по собі не є юридичним фактом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, позаяк позбавлення батьківських прав допускається виключно за рішенням суду. Втім, наявності такого судового рішення сторони не підтверджують.

Щодо довідок з органів місцевого самоврядування, на які вказує позивач, що ними підтверджується факт утримання дітей, то суд зауважує, що вказані довідки свідчать про добровільну участь позивача у забезпеченні потреб неповнолітніх дітей, в тому числі своїх пасинків, однак не вказують на обов`язок позивача, як вітчима, щодо їх утримання.

Отже, підводячи підсумок вищенаведеному суд резюмує, що позивач перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 , має право на участь у вихованні її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати йому належного утримання.

Натомість судом встановлено, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав належним доказів на підтвердження того, що неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають батька, діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері та біологічного батька цих дітей поважних причин, з яких вони не можуть надавати їм належного утримання.

Беручи до уваги вищевикладене суд доходить висновку, що оскільки факт наявності обов`язку у позивача щодо утримання неповнолітніх дітей - пасинків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який дозволяв би як сімейна обставина звільнитись позивачу з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не підтверджений належними та допустимими доказами, тому правових підстав для задоволення даного позову не має.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.12.2023 по справі № 160/11228/23, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов таким, в задоволенні якого необхідно відмовити.

Одночасно із цим суд звертає увагу позивача, що відмова в задоволенні цього позову не позбавляє його права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за наявності передбачених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII підстав та з наданням належних доказів, які підтверджують відповідні обставини.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 10.09.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 );

Відповідач : військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович