Справа № 400/3100/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3100/18

Головуючий в І інстанції: Птичкіна В.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 28.06.2024 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року, зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року, зобов`язання відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року, задоволено заяву ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 07.11.2019 року у справі № 400/3100/18.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у даній справі відмовлено.

18.06.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції у даній справі виконано відповідачем неналежним чином, а саме виплачено індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 4435,68 грн. із протиправним застосуванням базового місяця для нарахування індексації січень 2016 року, замість січень 2008 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року вказану заяву повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушенні норм процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 5-6 ст. 26, ч.ч. 1-3 ст. 63 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Поряд з цим, згідно ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно ч.ч. 1-5 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Колегія суддів зазначає, що вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення та підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Предметом розгляду даної справи були вимоги позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016 року по 03.08.2018 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

На виконання судового рішення у даній справі, Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 4503,23 грн. із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації січень 2016 року.

Позивач вважає, що рішення суду апеляційної інстанції у даній справі виконано відповідачем неналежним чином, а саме виплачено індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 4435,68 грн. із протиправним застосуванням базового місяця для нарахування індексації січень 2016 року, замість січень 2008 року, у зв`язку із чим, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою, в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року.

Суд першої інстанції повернув заяву позивачу без розгляду, посилаючись на те, що Військова частина НОМЕР_1 не є суб`єктом владних повноважень, оскільки не належить до органів державної влади чи місцевого самоврядування, не здійснює публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень, не надає адміністративних послуг, а також не є органом військового управління.

Оскільки відповідач не є суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку, що ст. 383 КАС України є незастосовною до правовідносин з виконання судового рішення у цій справі, у зв`язку з чим, дійшов висновку про очевидну безпідставність заяви та повернення її без розгляду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 вказаного Закону встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III (далі Закон № 2017-III) Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону № 2017-III виключно законами України визначаються, зокрема, величина порогу індексації грошових доходів громадян. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Таким чином, спір у даній справі виник з приводу порушення законодавства про оплату праці та стосується виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі за час проходження позивачем військової (публічної) служби.

Позивачем у даній справі виступає фізична особа, яка проходила військову (публічну) службу, а відповідачем - Військова частина НОМЕР_1 , яка здійснювала нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення.

У п.п. 1-2, 7-9 ч. 1 ст. 4 КАС України наведені наступні визначення термінів, які вживаються в Кодексі, а саме:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За наведеного правового регулювання та предмету спору, складу учасників справи, за заявленим у даній справі позовом фізичної особи з приводу порушення законодавства про оплату праці щодо виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі за час проходження позивачем військової (публічної) служби, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 виступає, як суб`єкт владних повноважень.

За протилежного висновку суду першої інстанції, дана справа не підлягала б розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що у даній справі судом ухвалено рішення на користь фізичної особи та встановлено обставини щодо допущення Військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі за час проходження позивачем військової (публічної) служби, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не позбавлений права на звернення із заявою про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання судового рішення у даній справі в порядку ст. 383 КАС України.

Суд також наділений повноваженнями у даній категорії справ на вжиття заходів судового контролю, передбачених ст. 383 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково повернув заяву позивача без розгляду, посилаючись на неможливість застосування у даній справі положень ст. 383 КАС України.

Також, повертаючи заяву позивача без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції відмовив в задоволенні позову в частині нарахування і виплати індексації за спірний період з урахуванням січня 2008 року, як місяця підвищення доходів (базового місяця), оскільки повноваження щодо здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення у спірних правовідносинах покладається на відповідача.

Проте, колегія суддів вважає, що наведені висновки суду апеляційної інстанції не можуть бути підставою для залишення без розгляду заяви позивача згідно ст. 383 КАС України, оскільки питання, чи необхідно у спірному випадку вживати заходи судового контролю в порядку ст. 383 Кодексу, може бути вирішено лише при розгляді відповідної заяви.

Суд має перевірити оскаржувані в порядку ст. 383 КАС України дії відповідача, вчиненні на виконання судового рішення.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач звертався з повторною позовною заявою до суду у зв`язку з незгодою з нарахованою сумою індексації на виконання судового рішення у даній справі, однак, судовим рішенням у справі № 400/398/23, яке набрало законної сили 17.06.2023 року, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу, що питання виконання судового рішення у справі № 400/3100/18 має вирішуватись в рамках такої справи, а не шляхом звернення з новим позовом.

Колегія суддів вважає, що обставини щодо повторного звернення позивача з позовною заявою до суду у зв`язку з незгодою з нарахованою сумою індексації та закриттям провадження за таким позовом із роз`ясненням позивачу, що питання виконання судового рішення у справі № 400/3100/18 має вирішуватись в рамках такої справи свідчать про наявність між сторонами спору щодо належного виконання судового рішення у даній справі.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року, задоволено заяву ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 07.11.2019 року у справі № 400/3100/18.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для повернення позивачу без розгляду його заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 400/3100/18 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 05.09.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька