Справа № 345/4116/24
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4116/24
Провадження № 2-а/345/34/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2024 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського районного відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, а саме просить скасувати постанову інспектора Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Гулійчук В.Ю. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2262764 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.; а також просить поновити строк оскарження вищевказаної постанови.

Позов мотивує тим, що 25.06.2024 року при розгляді матеріалів, які надійшли з Калуського РВП ГУНП про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП позивач дізнався, що 29.05.2024 року інспектором Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Гулійчуком В.Ю. в м. Калуш по вул. Героїв України, 15 було винесено постанову серії ЕНА №2262764 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн.

Відповідно до змісту постанови зазначено, що 29.05.2024 року о 06:45:12 в м.Калуш, вул. Героїв Украни, 15 ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI 100 НОМЕР_1 без посвідчення водія категорії В, тобто не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У зв`язку із цим 25.06.2024 року ОСОБА_1 отримав копію даної постанови в Калуському міськрайонному суді та 04.07.2024 року звернувся до директора Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Із центру доручення адвокату щодо надання професійної правничої допомоги було надано 09.07.2024 року. 12.07.2024 року адвокатом було надано правничу допомогу та підготовлено проект позову. У зв`язку із вихідними днями 13 та 14 липня, 15.07.2024 року позивачем було отримано позовну заяву для подання до суду. У зв`язку із наведеним, з огляду на те, що до 25.06.2024 року позивач не знав про існування постанови та з огляду на реалізацію конституційного права на правничу допомогу, позивач вважає, що причини пропуску строку звернення до суду з позовом є поважними, а тому строки повинні бути поновлені.

Щодо необхідності скасування постанови, позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права. Позивач зазначає, що дійсно 29.05.2024 року близько 06.45 год. він керував автомобілем марки AUDI 100 НОМЕР_1, рухаючись автомобільною дорогою по вул. Герїв України в м.Калуш. По вул. Героїв України,15 транспортний засіб, яким керував позивач, було зупинено інспектором Калуського РВП Гулійчуком В.Ю., який вказав, що позивач керує автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Після чого, а саме 29.05.2024 року о 06.50 год. проводився огляд на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу алкотест «Драгер». Оскільки, з результатами алкотесту позивач не погодився, тому в супроводі працівників поліції він поїхав у медичний заклад КНП «Калуська ЦРЛ». Оскільки лікар КНП «Калуська ЦРЛ» відмовилась проводити огляд на стан сп`яніння та сказала, аби працівники поліції везли позивача в медичний заклад обласного центру, на що працівники поліції відмовилися, натомість склади даний протокол по вул. Медична,6 у м. Калуш о 07.30 год. 29.05.2024 року.

Про те, що складається даним іспектором постанова, внаслідок якої позивач начебто порушив п.2.1.а ПДР, позивач дізнався лише 25.06.2024 року. Також позивач зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови розгляд справи проводився 29.05.2024 року о 08:11:43 по вул.Героїв України,15 в м. Калуш, що не відповідає дійсності, оскільки він був зупинений працвниками поліції 29.05.2024 року о 06.45 год. по вул. Героїв України,15 в м. Калуш. Відповідачем не досліджувалися докази, які би підтверджували вину правопорушника та факт вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, старший лейтенант поліції Гулійчук В.Ю. не дав позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. При таких обставинах позивач вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП - винесена неправомірно. Тому позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що з матеріалів справи про адміністратвине правопорушення було встановлено, що 29.05.2024 року в ході виконання службових обов`язків старший лейтенантом поліції Гулійчуом В.Ю. та його напарником виявлено, що водій транспортного засобу AUDI 100 НОМЕР_1, як пізніше стало відомо, ОСОБА_1 о 06.45 год. у АДРЕСА_1 , керував автомобілем без посвідчення водія категорії «В», тобто не маючи прав керування таким транспортним засоблм, чим порушив п.2.1.а ПДР. Поліцейський підійшов, належним чином представився водію, проінформував його про причину зупинки та попосив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Водночас позивач не пред`явив посвідчення водія, оскільки в останнього таке посвідчення відсутнє. Адже таке посвідчення водія у ОСОБА_1 було тимчасово вилучене у 2019 році, а згідно постанови Калуського міськрайонного суду від 28.10.2019 року у справі №345/3628/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1рік.

На вимогу поліцейського ОСОБА_1 пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення учасника бойових дій (для встановлення особи). Як було встановлено поліцейськими ОСОБА_1 після закінчення 1-річного строку позбавлення права керування транспортним засобами - не прийшов в установленому порядку позачерговий медичний огляд щодо придатності до керування транспортним засобом та в установленому порядку не склав в територіальному органів з надання сервісних послуг МВС теоретичний і практичний іспит для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Тобто позивач не мав права керування транспортним засобом.

Таким чином, встановивши факт вчинення позивачем адмінправопорушення, яке передбачено ч.2 ст.126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права, як громадянина України, передбачені ст.63 Конституції України, ст.ст.268, 289 КУпАП (від підпису відмовився, про що зроблено відмітку у п.8 Постанови) та відповідно до вимог ст.ст.278,279 КУпАП повно, всебічно, об`єктивно розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2262764 від 29.05.2024 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Від отримання примірника постанови ОСОБА_1 відмовився, про що проставлено відмітку у п.9 постанови. Копію постанови ОСОБА_1 надіслано рекомендованим листом за №11249 від 29.05.2023 року. Згідно трекінгу «Укрпошти» копію постанови вручено за довіреністю 18.06.2024 року. Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами при накладені на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Тому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Також представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку оскарження постанови.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Покликання представника відповідача, що копію оскаржуваної постанови було вручено позивачу 18.06.2024 року є безпідставними. Так, із квитанції «Укрпошти» вбачається, що копію оскаржуваної постанови надіслано позивачу рекомендованим листом із повідомленням, трек-номер 424. За результатами відстеження вказаного трек-номеру встановлено, що 03.06.2024 року відправлення не було вручене під час доставки та 15.06.2024 року повернено за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. 18.06.2024 року відправлення вручено за довіреністю відправнику, тобто представнику Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Отже, покликання представника відповідача, що копію оскаржуваної постанови позивач отримав 18.06.2024 року є голослівними та спростовуються долученим до матеріалів справи витягом із сайту «Укрпошти» за результатами відстеження поштового відправлення.

Таким чином, покликання позивача про те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 25.06.2024 року у Калуському міськрайонному суді під час ознайомлення із матеріалами справи №345/3405/24 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП належним чином не спростовані.

Частинами 1 та 3 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано до суду в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя, після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному окремому випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, а в разі недотримання - поважність підстав пропуску цього строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які мають бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк може бути пропущеним виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку на звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом є поважними, а тому, з метою недопущення порушення права позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, вважаю, що позивачу слід поновити строк на звернення із вказаним позовом до суду.

Щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, 29.05.2024 року відносно позивача інспектором Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Гулійчуком В.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА №2262764 від 29.05.2024 року за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 29.05.2024 року о 06:45:12 в м. Калуш по вул. Героїв України, 15 ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI 100, д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія категорії В, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має прав керування таким транспортним засобом.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 126 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт а)).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання.

Так, на відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського, долученого до матеріалів справи, а саме у файлі під назвою «Відео 2 ОСОБА_1 », зафіксовано, що 29.05.2024 року о 06:45:12 в м. Калуш, вул. Героїв Украни,15 ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем AUDI 100 НОМЕР_1. Проте на вимогу інспектора поліції пред`явити посвідчення водія спочатку відповів «… посвідчення водія - нема», а згодом намагався увести в оману працівників поліції, стверджуючи, що його посвідчення водія - нечитабельне, однак таке посвідчення так і не пред`явив працівникам поліції.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.10.2019 року по справі №345/3628/19 позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вказана постанова набула законної сили 07.11.2019 року та підлягала обов`язковому виконанню.

Статтею 317-1 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, передбачено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства. Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Встановлено, що після набрання законної сили судовим рішенням про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, позивачем у встановленому законом порядку не складено теоретичний і практичний іспит. Вказана обставина не заперечувалася позивачем після зупинки його працівниками поліції, що зафіксовано на долученому до матеріалів відеозапису із нагрудної камери поліцейського, що міститься на відеофайлі під назвою «Відео 2 ОСОБА_1 ». Покликання позивача, що начебто він має право керування транспортними засобами, оскільки строк дії адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами згідно постанови суду від 28.10.2019 року на даний час закінчився, не заслуговують на увагу та свідчать про незнання ним норм діючого законодавства. Водночас відповідно до ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, позивач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність відповідного судового рішення та призначеного йому стягнення у вигляді позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів, в подальшому у встановленому законом порядку таке право керування не набув, а тому, в розумінні норм ч. 2 ст. 126 КУпАП, є особою, яка не має права керувати транспортними засобами.

Покликання позивача, що під час складання оскаржуваної постанова була порушена процедура притягнення його до адміністративної відповідальності також не заслуговують на увагу. Адже з відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського (відео файл під назвою «Відео 11 ОСОБА_1 ») вбачається, що поліцейським з дотриманням вимог чинного законодавства було роз`яснено позивачу, що відносно нього буде винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення позивач не заявляв жодних законних заяв чи клопотань. Навпаки позивач звертався до поліцейських зі словами: «не говоріть до мене», «робіть свою роботу», «робіть все так, як маєте робити».

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства. Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає вимогам закону та підстави для її скасування - відсутні.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів позивачки), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 143, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуського районного відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2262764 від 29.05.2024 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2024 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ