Справа № 440/17445/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

05 вересня 2024 р. Справа № 440/17445/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.11.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган), в якій просить:

- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Полтавській області щодо нарахування податкового боргу;

- скасувати податкову вимогу від 13.06.2023 № 0-1631 про наявність у ОСОБА_1 станом на 12.06.2023 податкового боргу в сумі 5 080.49 грн, який виник з 15.09.2014 у зв`язку з прийняттям майна у спадщину.

Позов мотивувала тим, що отримала від ГУ ДПС у Полтавській області податкову вимогу про сплату податкового боргу в сумі 5 080.49 грн, який виник під час оформлення спадкового майна. Проте, вважає, що податковий борг нарахований безпідставно, оскільки вона спадщину отримала як спадкоємиця за законом, а тому є членом сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, отже спадщина оподатковувалася за нульовою ставкою.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що 15.09.2014 громадянкою ОСОБА_2 до податкового органу подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013, в якій задекларований дохід від успадкування майна в сумі 101 609.75 грн та нарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 5 080.49 грн. Також зазначає, що сума у розмірі 5 080.49 грн є узгодженою.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Судовим рішенням визнано протиправною та скасовано податкову вимогу форми «Ф» від 13.06.2023 № 0-1631 за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування на суму 5 080.49 грн, виставлену ОСОБА_1 .

На користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073.60 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.

Судове рішення вмотивовано тим, що оскільки з моменту виникнення податкового боргу у ОСОБА_1 пройшло більше 1095 днів, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Тому вимогу форми «Ф» від 13.06.2023 № 0-1631 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 5 080.49 грн, виставлену ОСОБА_1 , суд вважає протиправною.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01.07.2013 (Спадкова справа № 114/2012) державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області П`ятенко Л.І., посвідчено, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був її син ОСОБА_4 , але у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ст. 1276 ЦК України спадщина переходить до його спадкоємця за законом дочки ОСОБА_5 . Оцінка спадкового майна 101 609.75 грн (а.с. 20).

15.09.2014 ОСОБА_5 подала до Новосанжарської Державної податкової інспекції декларацію про майновий стан і доходи за 2013, у якій задекларувала дохід від успадкованого майна в сумі 101 609.75 грн та нарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 5 080.49 грн (а.с. 47-49).

ГУ ДПС у Полтавській області 13.06.2023 сформувало податкову вимогу № 0-1631 про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 5 080.49 грн, який виник у зв`язку із несплатою податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (а.с. 5).

28.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДПС у Полтавській області з заявою про скасування податкового боргу, в якій зазначила, що спадкове майно отримала від бабусі ОСОБА_3 , спадкоємцем після неї був її батько ОСОБА_4 який спадщину прийняв, але не встиг оформити так як 24.01.2012 помер. Зазначила, що підпунктом «а» підпункту 174.2.1. пункту 174.2 ст. 174 ПК України передбачається, що об`єкти спадщини, які успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів спорідненості, оподатковуються за нульовою ставкою (а.с. 6).

21.07.2023 листом ГУ ДПС у Полтавській області повідомило позивача, що податиковий борг в сумі 5 080.49 грн рахується правомірно, у ГУ ДПС у Полтавській області відсутні законодавчі підстави для його скасування (а.с. 7-8).

31.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до ДПС України зі скаргою на дії ГУ ДПС у Полтавській області, в якій просила скасувати податкову вимогу від 13.06.2023 № 0-1631 (а.с. 12-13).

28.09.2023 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги № 28989/6/99-00-06-03-03-06, яким залишено без змін податкову вимогу ГУ ДПС у Полтавській області від 13.06.2023 № 0-1631, а скаргу без задоволення. В обґрунтування прийнятого рішення ДПС України зазначила, що онука не належить до першого ступеня споріднення.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та / або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 ПК України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Згідно з п. 38.1 та 38.3 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та / або сплаченого податку.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

За правилами п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та / або грошового зобов`язання та / або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та / або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 162 ПК України визначено платників податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду .

Згідно із п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Стаття 174 ПК України регулює оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Згідно з ст. 174.6 ПК України кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Пунктом 179.7 ст. 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Отже, фізична особа, отримавши у спадок майно, зобов`язана подати податкову декларацію, у якій зазначається дохід у вигляді вартості дарунку і сума податкового зобов`язання, яка обчислюється самостійно платником податку, та до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму вказаного податкового зобов`язання.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про права на спадщину № 1-1784 від 01.07.2013, позивачка, ОСОБА_1 , отримала у спадок майно ОСОБА_3 , за яким був спадкоємцем спочатку ОСОБА_4 (батько позивачки), але у зв`язку з його смертю спадщина перейшла до його доньки ОСОБА_2 (а.с. 18, 20, 22-27).

Таким чином судом встановлено, що спадкове майно на суму 101 609.75 грн, перейшло до ОСОБА_1 від її батька ОСОБА_4 , який був спадкоємцем майна своєї матері ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 14.1.263 ст. 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, у тому числі усиновителі.

Відповідно до п.п. ст. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України у 2013 році діяли норми законодавства, якими об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою:

а) вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що отримане ОСОБА_1 у спадок від свого батька ОСОБА_4 майно оподатковується за нульовою ставкою.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 11.01.2023 у справі № 808/2711/16.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації.

Пунктом 179.7 ст. 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 15.09.2014 податкової декларації вбачається, що позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання 5 080.49 грн, отже сума 5 080.49 грн є узгодженою , про те нею не сплаченою, як наслідок у неї виник податковий борг (а.с. 47-48).

Відповідно до п.п. 19-1.1.24 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють такі функції, зокрема: здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та / або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до п.п. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з п. 101.2 ст. 101 ПК України, під терміном "безнадійний" розуміється:

101.2.1 податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута;

101.2.2 податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку;

101.2.3 податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 ст. 102 цього Кодексу;

101.2.4 податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);

101.2.5 податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду;

101.2.6 податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

Пунктом 101.5 ст. 101 ПК України встановлено, що контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Відповідно до ст. 101 глави 9 розділу II ПК України наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 був затверджений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків.

Згідно пунктів 1, 2, 3 розділу ІІ Порядку № 577 списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі штрафні санкції, пеня, нараховані на такий податковий борг.

Безнадійним податковим боргом є:

1) податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута,- станом на дату набрання законної сили ухвалою суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу (у разі банкрутства боржника - юридичної особи) або ухвалою суду про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність (у разі банкрутства боржника - фізичної особи);

2) податковий борг фізичної особи, яка визнана в судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом,- станом на дату набрання законної сили відповідним рішенням суду;

3) податковий борг померлої фізичної особи у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом,- станом на дату підписання акта опису спадкового майна за умови отримання інформації про підписання такого акта відповідно до чинного законодавства;

4) податковий борг фізичної особи, яка понад 720 днів перебуває у розшуку,- станом на дату отримання інформації на запит органу ДПС за даними відповідних органів;

5) податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу,- станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС;

6) податковий борг платника податків, що виник внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили),- станом на дату, що настає за граничним строком сплати грошових зобов`язань за період, на який припадає дата, зазначена в документі, що засвідчує факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

7) податковий борг платника податків, щодо якого до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про його припинення на підставі рішення суду,- станом на дату припинення державної реєстрації платника податків, зазначену у відповідному повідомленні державного реєстратора;

8) податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури,- станом на дату прийняття відповідного рішення. Визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється територіальними органами ДПС на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС станом на день виникнення безнадійного податкового боргу для кожного з випадків, визначених пунктом 2 цього розділу.

За приписами п.п. 4.3-4.5 Порядку № 577, у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Проаналізувавши зазначені вище норми у їх взаємозв`язку колегія суддів зазначає, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 4.1 Порядку № 577).

В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16 та від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19, від 15.06.2023 у справі № 380/393/21, 15.03.2024 у справі № 813/1554/15.

Колегія суддів зауважує, що стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

У постанові від 25.05.2022 у справі № 160/11297/20 Верховний Суд вказував, що у разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», що зазначене у підпункті 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України. Звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

У постанові від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що в разі закінчення 1095 денного терміну з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним і підлягає списанню, в тому числі пеня та штрафні санкції, отже з тих пір у податкового органу відсутнє право приймати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Оскільки з моменту виникнення податкового боргу у ОСОБА_1 (податкова декларація від 15.09.2014) пройшло більше 1095 днів, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано до суду доказів, що за період з моменту виникнення податкового боргу та по момент формування податкової вимоги, ОСОБА_1 постійно перебувала в Україні, або таке перебування переривалось та було менше за 183 дні колегія суддів до уваги не приймає.

Дані посилання відповідача є не обґрунтованими та жодними доказами не підтверджені.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога форми «Ф» від 13.06.2023 № 0-1631 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 5 080.49 грн, виставлену ОСОБА_1 є протиправною.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога форми «Ф» від 13.06.2023 № 0-1631 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 5 080.49 грн, виставлена ОСОБА_1 , є протиправною, вона підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило