Справа № 160/18278/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на підставі п.4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є особою, що самостійно виховує свою дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та має, на його думку, право на відстрочку від мобілізації та не підлягає мобілізації взагалі. З метою отримання відстрочки від призову за мобілізацією відповідно до п.4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3544-ХІІ, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши необхідні документи, як чоловіка, який самостійно виховує свою дитину, проте позивача викликали 19 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вручення повістки на відправку. З огляду на зазначене, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання йому відстрочки від призову.
Ухвалою суду від 09.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 05.08.2024 по 06.09.2024 у щорічній відпустці, розгляд справи здійснено 09.09.2024.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області 01.06 2010 року по справі №2-569/10 було розірвана шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 06.02.2008 батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 30.01.2018 року у справа №647/2849/17 Позивач самостійно виховує свою дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає разом з ним. Вказаним рішенням визначено місце проживання дитини за місцем проживання батька - ОСОБА_1 .

Згідно довідки виданої виконкомом Інгулецької районної у місті ради № 17/1.3-31/1615від 06.06.2024 року - станом на 05 червня 2024 року у ОСОБА_1 знаходиться на утриманні дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки №02-16/103-24 від 19.05.2024 року виданий Козацьким ліцеєм Новокаховської міської ради, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно займається вихованням та навчанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати хлопчика до виховання дитини не долучається.

11.06.2024 року за вх. № 10053 ОСОБА_1 було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про відстрочку від призову під час мобілізації та підтверджуючі документи, де він просив надати йому відстрочку на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3544-ХІІ, як чоловіка, який самостійно виховує свою дитину.

До вказаної заяви позивачем було надано: копія паспорту та РНОКПГІ ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія довідки ВПО ОСОБА_1 ; копія довідки ВПО ОСОБА_2 ; довідка проте що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків; копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.04.2011 року; акт про сумісне проживання від 24.05.2024 року складений ОСББ «Каткова, 39»; копія Декларації № 0001-636E-X8A0 з лікарем; довідка з місця навчання ОСОБА_2 з Козацького ліцею Новокаховської МР ; копія рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30.01.2018 року; довідка про стан заборгованості зі сплати аліментів.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 року № 1456 повідомлено позивача, що - «…За результатами розгляду повідомляємо, що протоколом від 18 червня 2024 року № 45 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні Вам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що Ви підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: мати дітей не померла, не визнана судом безвісно відсутньою, не оголошена померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також відсутнє рішення суду про самостійне виховання та утримання Вами дитини».

19 червня 2024 року позивача викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вручення повістки на відправку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України 3543-XII).

За визначенням, наданим у статті першій Закону України 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 вказаного закону визначено питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, пунктом 4 ч.1 ст.23 Закону України 543-XII зазначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вже встановлено судом, рішенням Бериславського районного суду Херсонської області 01.06 2010 року по справі №2-569/10 було розірвана шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 06.02.2008 батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 30.01.2018 року у справа №647/2849/17 Позивач самостійно виховує свою дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає разом з ним. Вказаним рішенням визначено місце проживання дитини за місцем проживання батька - ОСОБА_1 .

Згідно довідки виданої виконкомом Інгулецької районної у місті ради № 17/1.3-31/1615від 06.06.2024 року - станом на 05 червня 2024 року у ОСОБА_1 знаходиться на утриманні дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки №02-16/103-24 від 19.05.2024 року виданий Козацьким ліцеєм Новокаховської міської ради, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно займається вихованням та навчанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати хлопчика до виховання дитини не долучається.

Також позивач зазначив, що мати ОСОБА_5 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що свідчить заборгованість зі сплати по аліментам станом на 31.05.2024 року в сумі 211458,81 грн.

Відповідно до статті першої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, вищевказане свідчать про примусове стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Той факт, що станом на 31.05.2024 року наявна заборгованість зі сплати аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не свідчить про відсутність обов`язку такого утримання та не виключає стягнення з неї аліментів в майбутньому в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій.

Також довідка видана виконкомом Інгулецькою районною у місті ради № 17/1.3-31/1615 від 06.06.2024 року - станом на 05 червня 2024 року проте, що у ОСОБА_1 знаходиться на утриманні дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не береться судом до уваги, оскільки така не підтверджує факт перебування неповнолітнього на утриманні лише позивача.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не надана довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Також, позивачем не надано жодних доказів щодо ініціювання притягнення матері дитини до відповідальності за злісну не сплату аліментів, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Отже, позивачем разом із заявою про відстрочку від призову не було надано підтвердження відсутності участі ОСОБА_5 в вихованні та утримані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 або поважних причин, за яких вона не може надавати їй належного утримання чи про звільнення її від обов`язку такого утримання.

Також суд вказує, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення.

Факт перебування фізичної особи на утриманні заінтересована особа може встановити у спосіб, зокрема особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано відповідачу та до суду доказів перебування лише на його утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як чоловіка, який самостійно виховує свою дитину, є правомірною.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 вересня 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков