Справа № 300/3040/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2024 р. справа № 300/3040/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області
про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 22.04.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:
- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 15.11.2023 про припинення виплати пенсії за віком та вимоги про повернення виплачених коштів протягом 4 місяців;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 03.07.2023.
На виконання вимог цієї ухвали позивач 08.05.2024 подав заяву згідно з якою недоліки позовної заяви усунув частково, що дозволяло вирішити питання про відкриття провадження у справі.
Так ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.30-32).
Також пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Херсонській області) до участі у справі №300/3040/24 в якості співвідповідача.
Окрім цього, витребувано у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.07.2023 та усіх документів, які подавалися позивачем разом із цією заявою.
Окрім цього до зазначеного відзиву представник відповідача 1 долучила копії документів з пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 49-67).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Як свідчать записи у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974, належній ОСОБА_7 , 1961 року народження (а.с. 58-60), позивач в 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роках здійснював трудову діяльність у колгоспі імені ОСОБА_4 (пізніше - Колгосп Колос, спілка селян Олієво-Королівська, ЗАТ Олієво-Королівська, агрофірма Олієво-Королівська, СВК Колос).
Такі періоди роботи також підтверджені архівною довідкою №М-112/01-15 від 21.12.2020, виданою архівним відділом Городенківської районної державної адміністрації, в якій зазначено, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) Колос є записи про те, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 так у документах в 1973-1979, 1981-1994 роках) ОСОБА_6 1961 року народження працював у колишньому колгоспі імені ОСОБА_4 (з 1991 року - Колгосп Колос, з 1992 року - спілка селян Олієво-Королівська, з 1996 року - ЗАТ Олієво-Королівська, з 1998 року - агрофірма Олієво-Королівська, з 2000 року - СВК Колос) Городенківського району Івано-Франківської області та зазначено його трудовий стаж за 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роки, кількість відпрацьованих людино-днів та встановленим мінімумом людино-днів (а.с. 63).
ОСОБА_1 на підставі заяви від 03.07.2023 призначено пенсію за віком (а.с. 52,53).
Відповідно до змісту зазначеного рішення, відповідач 2 вказав на відсутність у позивача необхідного страхового стажу - 28 років для призначення пенсії за віком. За результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 09.02.1974, оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я ОСОБА_2 , яке не відповідає імені ОСОБА_3 згідно паспорта позивача, дата народження в документі дописана та не завірена належним чином, згідно вимог законодавства, чим порушено вимоги пункту 5 Порядку №310. Крім того зазначено, що за періоди роботи в колгоспі ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1973 по 1996, з 2000 по 2002, заповнена інформація про відпрацьований (встановлений) мінімум трудової участі в громадському товаристві не відповідає вимогам пунктом 6 Порядку №310, а саме, не всі записи та не у всіх розділах в трудовій книжці, за час роботи в колгоспі засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу №7 про звільнення, в трудовій книжці відсутня інформація про періоди роботи з 1997 по 1999 (попередній запис - 1999 рік, далі зазначено не працює, потім 2000 рік). Також зазначено, що для підтвердження зазначеного періоду роботи в колгоспі ОСОБА_4 позивач надав архівну довідку №М-112/01-15 від 21.12.2020, видану Городенківською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області, в якій зазначено, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) Колос є записи про те, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 так у документах в 1973-1979, 1981-1994 роках) ОСОБА_6 1961 року народження працював у колишньому колгоспі імені Калініна Городенківського району Івано-Франківської області в 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роки з зазначенням кількості відпрацьованих людино-днів та встановленим мінімумом людино-днів. Проте, у такій довідці встановлена невідповідність імені Ілько в 1973-1979, 1981-1994 роках, даним, що наявні в паспорті заявника - імені ОСОБА_3 , отже відсутні підстави для обчислення стажу за наданою архівною довідкою. Рекомендовано встановити приналежність документів в судовому порядку. Також вказано, що за результатами звірки записів трудової книжки № НОМЕР_1 від 09.02.1974 встановлено розбіжність з відомостями персоніфікованого обліку по Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Колос» за період роботи з 2000 по 2003, а саме - дата звільнення згідно запису трудової книжки 21.08.2002. За 2002 відсутня інформація про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 07 років 09 місяців 14 днів.
Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначенні пенсії та нарахуванням надміру виплачених сум пенсії, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
За змістом статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно із пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі, також - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Відповідач 2 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування позивачу періодів роботи в колгоспі з 1975 по 10.02.1992 та в селянській спілці з 11.02.1992 по 21.08.2002. Стаж зараховано за даними персоніфікованого обліку, починаючи з 01.05.2000.
При цьому, відповідач 2 вважає, що такі періоди не можуть бути враховані ні на підставі трудової книжки № НОМЕР_1 від 09.02.1974, ні на підставі архівної довідки №М-112/01-15 від 21.12.2022, через розбіжність у написанні імені позивача у цих документах (« ОСОБА_2 ») з написанням імені у паспорті « ОСОБА_3 ». Також ГУ ПФУ в Херсонській області у спірному рішенні вказує на невідповідність трудової книжки позивача вимогам Порядку №310 через дописування дати народження у трудовій книжці, незасвідчення всіх записів підписом голови колгоспу (спеціально уповноваженої особи) та печаткою. Окрім цього, вказує на відсутність інформації про періоди роботи з 1997 по 1999 (попередній запис - 1999 рік, далі зазначено не працює, потім 2000 рік), розбіжність у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу №7 про звільнення) та на відсутність за 2002 інформації про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків.
Надаючи оцінку визначеним відповідачем мотивам незарахування таких періодів роботи, що стало причиною прийняття спірного рішення, припинення нарахування та виплати позивачу пенсії за віком та нарахування переплати в розмірі 8236,97 грн, суд зазначає таке.
Щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи позивача на підставі трудової книжки колгоспника №1243 від 09.02.1974 у зв`язку з дописуванням дати народження у трудовій книжці, незасвідчення всіх записів підписом голови колгоспу (спеціально уповноваженої особи) та печаткою, розбіжність у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу №7 про звільнення та розбіжністю у написанні імені позивача у трудовій книжці та паспорті позивача (« ОСОБА_2 », та « ОСОБА_3 », відповідно), суд звертає увагу на таке.
Так, на момент заведення належної позивачу трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (надалі, також - Порядок №310), які чинні і на теперішній час.
Згідно із пунктами 1, 2 Порядку №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до пункту 5 Порядку №310, до трудової книжки колгоспника, крім іншого, вносяться наступні дані: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.
Згідно із пунктом 6 Порядку №310, всі записи у трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 13 Порядку №310 відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правил трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Записами трудової книжки колгоспника №1243 від 09.02.1974, виданої на ім`я позивача, підтверджується факт його роботи у колгоспі ім. Калініна (колгосп «Колос», спілка селян «Олієво-Королівське», ЗАТ «Олієво-Королівське», агрофірма «Олієво-Королівська», СВК «Колос») у 1973-1979, 1981-1996, 2000-2002 роках.
Як з`ясовано судом вище, пункт 13 Постанови № 310 передбачав, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правил трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тобто, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
У даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №220/989/17.
Правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідачів щодо невідповідності трудової книжки вимогам пункту 6 Порядку №310 через незасвідчення усіх записів підписом голови колгоспу (спеціально уповноваженої особи) та печаткою.
Також з цих же мотивів є протиправним неврахування записів трудової книжки через те, що «дата народження в документі дописана та не завірена згідно вимог законодавства, чим порушені вимоги пункту 5 Порядку №310». Водночас, суд звертає увагу, що рік народження позивача « 1961» записаний при заповненні трудової книжки 09.02.1974 (тим же почерком та тим же чорнилом) та відповідає року народження ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача 2 про розбіжність у даті звільнення (дата звільнення 21.08.2002 не відповідає даті 03.05.2002 наказу №7 про звільнення), суд зазначає, що у використаній формі трудової книжки колгоспника «Колгоспний облік, форма №76» відсутня графа для зазначення наказу про звільнення (документа, його дати і номеру), а у відповідній графі підлягають проставленню «Підписи осіб, які посвідчують записи та печатка колгоспу»/ «голова колгоспу/ головний (старший) бухгалтер колгоспу».
На переконання суду, така «розбіжність» не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування до страхового стажу всього періоду роботи протягом 2002 року.
Окрім цього, згідно даних трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974, таку трудову книжку заведено на особу « ОСОБА_7 », 1961 року народження.
При цьому, відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.1998, копія якого наявна в матеріалах справи, ім`я позивача зазначено « ОСОБА_3 » (а.с. 5,6).
Отже, ім`я, вказане у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 не є тотожним імені, зазначеному в паспорті позивача серії НОМЕР_2 , а саме: зазначено ім`я « ОСОБА_2 » у трудовій книжці та « ОСОБА_3 » у паспорті громадянина України.
Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Таким чином, відмова у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 лише з підстав наявності різних варіацій одного й того ж імені позивача не відповідає принципу пропорційності та є надмірним засобом для досягнення цілі, на яку воно спрямоване.
Крім того, суд вважає безпідставним встановлення невідповідності імені позивача у трудовій даним імені згідно паспорта серії НОМЕР_2 від 15.08.1998, якого на момент заведення 09.02.1974 трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 не існувало, оскільки зазначений паспорт виданий позивачу лише 15.08.1998.
Доказів невідповідності імені позивача, вказаного у трудовій книжці, чинному на той момент паспорту відповідачі не надали.
Також відповідачами жодним належним доказом не підтверджено недійсність записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 про періоди трудової діяльності позивача.
В суду відсутні будь-які підстави сумніватися, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974, заведена на працівника « ОСОБА_7 », 1961 року народження, не належить позивачу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач 2 протиправно не включив до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 09.02.1974 через розбіжність у варіанті написання імені позивача.
Також з цих же мотивів суд вважає помилковими доводи відповідачів щодо відсутності підстав для обчислення стажу позивача згідно з даними архівної довідки №М-112/01-15 від 21.12.2020 через розбіжність у написанні імені позивача (« ОСОБА_2 ») із даними паспорта (« ОСОБА_3 »).
Щодо зарахування періоду роботи з 2000 по 2003 лише за даними персоніфікованого обліку та незарахуванням жодного періоду роботи у 2002 році у зв`язку з відсутністю інформації про суми нарахованої заробітної плати і про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пунктів 1-2 частини 1статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Як зазначено судом вище, статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 3 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 за №794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Як з`ясовано судом вище, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Однак, суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
За змістом статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі, також - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 за №400/97-ВР (надалі, також - Закон №400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.
Відповідно до пункту 1 частини 1 стаття 4 Закону №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР.
Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону №400/97-ВР).
Згідно підпунктів 2.1., 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-1 від 06.09.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1996 за №550/1575 (надалі, також - Інструкція №11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Підпунктами 18.2, 18.3. і 18.4. пункту 18 Інструкції №11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2., 2.4., 2.7. пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані: вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування; своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти; зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.
Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-1).
В свою чергу, з 05.07.1991 в первинній редакції Закон України "Про пенсійне забезпечення ", врегульовував наступним чином спірні правовідносини.
Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (підпункт а частини1 статті 3 Закону №1788-XII).
Окрім цього, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (частини 1, 2, пункт "а" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).
Також у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина 1 статті 66 Закону №1788-XII).
У вказаний період діяв пункт "б" частини 1 статті 110 Кодексу законів про працю України (надалі, також - КЗпП України), за змістом якого при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частина 5 та 6 статті 20 Закону №1058-IV).
Як вбачається із приписів частини 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
При цьому, у частині 10 статті 20 Закону №1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.
Отже, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків працівник позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Водночас працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17 та від 08.04.2022 у справі №242/1568/17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).
Окремо суд зауважує, що саме пенсійний орган у спірному випадку є тим суб`єктом владних повноважень, який в силу закону здійснював та здійснює контроль за виконанням платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування власного обов`язку щодо своєчасності, повноти нарахування і сплати внесків.
Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідачів щодо зарахування періоду роботи позивача з 2000 по 2003 лише за даними персоніфікованого обліку та неможливістю зарахування такого періоду на підставі записів трудової книжки колгоспника №1243 від 09.02.1974.
Таким чином, в результаті розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження викладені у спірному рішенні мотиви незарахування відповідачем 2 періодів роботи позивача на підставі записів трудової книжки № НОМЕР_1 від 09.02.1974 та архівної довідки №М-112/01-15 від 21.12.2020 внаслідок чого ГУ ПФУ в Херсонській області здійснило перерахунок стажу ОСОБА_1 , встановило відсутність визначеного статтею 26 Закону №1058-IV страхового стажу для призначення пенсії за віком, дійшло висновку про відсутність права на пенсію, а ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зобов`язало позивача повернути виплачені суми пенсії за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 в розмірі 8 236,97 грн.
При цьому, надаючи оцінку діям ГУ ПФУ в Херсонській області в частині проведення повторного розрахунку стажу позивача після призначення йому з 03.07.2023 цим же територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.
При прийманні документів працівник сервісного центру, поряд з іншим:
- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку №22-1).
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Аналогічні строки та порядок розгляду передбачені Законом №1058-IV.

Відтак, із наведеного вбачається, що на орган пенсійного забезпечення ще на етапі первинного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, було покладено обов`язок по здійсненню перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою, та обґрунтованості видачі таких з метою забезпечення реалізації права особи на призначення та отримання пенсії.

Законом №1058-IV визначено, що додаткова перевірка може бути здійснена виключно для встановлення достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію.

При цьому, дана перевірка має бути здійснена не пізніше 10 днів після надходження заяви, може бути продовжена разом із строком розгляду, але не більше ніж на 15 днів.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

На заяві ОСОБА_1 від 03.07.2023 про призначення пенсії відповідачем не зроблено жодних записів чи відміток про подання не всіх документів чи необхідність подання додаткових документів.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення (абзаци 4,5 пункту 1.8 Порядку №22-1)

Отже, Порядком №22-1 не встановлена можливість уповноваженого органу пенсійного забезпечення, котрий приймає рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії, а також органу, на обліку якого перебуває пенсіонер і котрий здійснює нарахування пенсії, повторно розглядати заяву пенсіонера про призначення пенсії та виносити рішення на заміну попереднього за відсутності поданих заявником додаткових та інших уточнюючих документів.

На переконання суду, ГУ ПФУ в Херсонській області неправомірно здійснило повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.07.2023 і без наявності на те законних підстав прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за №22 від 08.11.2023.

При цьому, таке рішення прийнято ГУ ПФУ в Херсонській області, а не ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як помилково зазначає позивач у позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо протиправності рішення №22 від 08.11.2023 ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та наявності підстав для його скасування.

Щодо змісту листа №0900-0402-8/57581 від 15.11.2023, яким ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило про наявність у ОСОБА_1 переплати пенсії за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 в розмірі 8 236,97 грн, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 49 Закону №1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних (частина 3 статті 49 Закону №1058-IV).

За змістом частин 1 і 2 статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

У спірному випадку суд констатує, що відповідач 1 не довів наявність обставин, які, в розумінні проаналізованих положень Закону №1058-IV, можна трактувати як "подання документів, що містять недостовірні відомості", "виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких встановлено та/або здійснюється виплата пенсії", "вчинення/допущено зловживань з боку пенсіонера" та/або "подання страхувальником недостовірних даних".

Відтак, лист ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №0900-0402-8/57581 від 15.11.2023 з урахуванням рішення суду у цій справі не створює для позивача жодних правових наслідків та не породжує обов`язку для добровільного повернення коштів в сумі 8 236,97 грн, отриманих як пенсію.

Разом з тим, є протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладені у листі №0900-0402-8/57581 від 15.11.2023, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023, так як відповідач не мав жодних правових підстав визначати таку переплату.

У частині позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 03.07.2023, суд зазначає наступне.

У цій справі суд дійшов висновку щодо протиправності рішення №22 від 08.11.2023 ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та наявності підстав для його скасування.

Із дня набрання законної сили судового рішення, яким скасовуються коментоване рішення органу пенсійного забезпечення, на переконання суду, автоматично зникне підстава, якою відповідач визначив відсутність у позивача права на пенсію за віком та припинив останньому виплату обчисленої і нарахованої пенсії.

Суд констатує, що зважаючи на встановлені обставини та сформовані судом висновки у даній справі, в період з 03.07.2023 по 31.10.2023 позивач на законних підставах отримував призначену пенсію, і за висновком суду володіє безумовним правом на продовження її виплати.

Скасовуючи рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №22 від 08.11.2023, очевидним є те, що рішення про призначення пенсії з 03.07.2023 залишається чинним.

У спірному випадку, суд звертає увагу позивача, що в розумінні Закону №1058-IV відсутні підставі для «перерахунку» пенсії з 03.07.2023

Скасування оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №22 від 08.11.2023 створює правовий наслідок, за змістом якого пенсіонер та орган пенсійного забезпечення повертаються в стан правовідносин, який передував прийняттю такого протиправного рішення.

Відповідач 1, після ухвалення цього судового рішення (набрання ним законної сили), самостійно зобов`язаний вчиняти весь обсяг владно управлінських дій із прийняттям відповідних рішень, необхідний для відновлення виплати пенсії позивача, в тому розмірі, який був обчислений і визначений на день прийняття оскаржуваного рішення, із виплатою безпідставно невиплаченої пенсії, за період після прийняття такого рішення.

У даному випадку в органу пенсійного забезпечення наявний обов`язок самостійно вчинити дії на відновлення порушеного права ОСОБА_1 , зважаючи на протиправність рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №22 від 08.11.2023 і його скасування.

Попри вказане, у спірному випадку суд вважає за можливим керуватися приписами пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, за змістом яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №22 від 08.11.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладені у листі №0900-0402-8/57581 від 15.11.2023 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області продовжити з 01.11.2023 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 03.07.2023 і первинного рішення про призначення пенсії за віком, прийнятого на підставі такої заяви.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №11 від 08.05.2024 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із цим позовом у розмірі 1 211,20 грн (а.с. 29).

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з кожного із відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 605,60 грн.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат суду не подано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №22 від 08.11.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі №0900-0402-8/57581 від 15.11.2023 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 8 236,97 грн за період з 03.07.2023 по 31.10.2023 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 8 236 (вісім тисяч двісті тридцять шість) гривень 97 копійок за період з 03.07.2023 по 31.10.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області продовжити з 01.11.2023 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 03.07.2023 і первинного рішення про призначення пенсії за віком, прийнятого на підставі такої заяви.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, адреса: вул. Валентини Крицак, 6 м. Херсон, 73036, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.