Справа № 560/3751/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3751/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

05 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області невірно обчислило показник коефіцієнту страхового стажу при визначенні розміру пенсії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 16.09.2013 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як особа з інвалідністю 3 групи від загального захворювання та з 09.01.2023 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 21.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про періоди страхового стажу та розмір заробітної плати, враховані при розрахунку пенсії. Так, відповідачем роз`яснено, що відповідно до ст.24 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. Згідно поданих документів при зверненні за призначенням пенсії по інвалідності розмір пенсійних виплат позивачу було обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 5 місяців, в тому числі 33 роки 1 місяць і 9 днів (враховано по 31.08.2013) напрацьований страховий стаж та 9 років 3 місяці 22 дні - додатковий стаж.

Не погоджуючись із зазначеним розрахунком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 08.11.2018 позивач отримувала пенсію по інвалідності, і їй до стажу був врахований додатковий стаж (періоди з 01.11.2013 по 18.11.2013, з 01.03.2018 по 23.10.2018 та з 24.10.2018 по 07.01.2023), що обумовлено специфікою обчислення пенсії по інвалідності, тоді як при обчисленні пенсії за віком з 09.01.2023 відсутні підстави для врахування додаткового стажу.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (згідно сплати страхових внесків).

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж особи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", крім періодів роботи, до страхового стажу зараховується також навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, та періоди отримання допомоги в центрі зайнятості.

Відповідно до статті 25 Закону № 1058-IV, коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100% х 12), де: Кс коефіцієнт страхового стажу; См сума місяців страхового стажу; Вс визначена відповідно до Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнювала 1%.

Письмовою інформацією відповідача №2200-0305-7/33521 від 05.04.2024 стверджено, що відповідно до поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу тривалість страхового стажу ОСОБА_1 становить 42 роки 2 місяці 8 днів (506 місяців (42 роки х 12 + 2)) (враховано по 30.09.2022). Коефіцієнт страхового стажу становить 0,42167 (506 місяців : 1200 (12х100), з урахуванням кратності 1). В розрахунок тривалості страхового стажу включено періоди: 01.09.1979 15.07.1981, 20.07.1981 23.08.1983, 01.09.1983 30.07.1984, 22.08.1984 22.08.1985, 10.09.1985 05.02.1986, 11.02.1986 13.09.1994, 20.09.1994 23.08.1995, 01.03.1996 29.06.2000, 20.07.2000 31.10.2013, 19.11.2013 05.03.2014, 06.03.2014 30.09.2022.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстави для повторного зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.11.2018 по 30.09.2022.

Стосовно доводів апелянта про необхідність врахування періоду стажу з 01.10.2022 по 30.09.2023, суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Згідно із ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Тобто, для проведення перерахунку пенсії у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, слід звернутися до пенсійного органу із заявою встановленої форми та додати визначений перелік документів.

При цьому, доказів звернення до відповідача з відповідною заявою до додатками позивач до суду не надав.

Щодо доводів апелянта про те, що страховий стаж станом на 08.11.2018 та на 26.02.2023 становить постійно 42 р. 5 м. 14 д., то судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що станом на 08.11.2018 позивач отримувала пенсію по інвалідності, і їй до стажу був врахований додатковий стаж (періоди з 01.11.2013 по 18.11.2013, з 01.03.2018 по 23.10.2018 та з 24.10.2018 по 07.01.2023), що обумовлено специфікою обчислення пенсії по інвалідності, тоді як при обчисленні пенсії за віком з 09.01.2023 відсутні підстави для врахування додаткового стажу.

З огляду на викладене, відмовляючи у задоволенні заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло правомірно, оскільки розрахунок коефіцієнта страхового стажу, врахованого для обчислення розміру пенсії, здійснено відповідно із чинними нормами Закону № 1058-IV, що вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.