Справа № 160/16053/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-
20 червня 2024 року представник Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю через систему "Електронний суд" звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101», в якій просить:
стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у розмірі 257 817,08 грн.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначила, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали в товаристві з обмеженою відповідальністю «СМУ-101», за 2023 рік склала 24 особи.
Середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу в товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» повинна складати 1 особу.
Середньооблікова чисельність штатних працівників інвалідів за 2023 рік склала 0 осіб, що є менше встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.
За таких обставин, за 1 робоче місце, яке визначено для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особами з інвалідністю у 2023 році, товариство з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» до 15 квітня 2024 року повинно було самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 257 817,08 грн.
Оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» у добровільному порядку не сплачено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у розмірі 257 817,08 грн., представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
На виконання вимог норм чинного законодавства України, товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» були вчинені всі необхідні дії щодо створення робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування державної служби зайнятості, що, зокрема, підтверджується поданою звітністю за формою №3 - ПН (Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме:
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 25.01.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 25.01.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 27.02.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 27.02.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 28.03.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 28.03.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 25.04.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 26.04.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 22.05.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 29.05.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 23.06.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 23.06.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 24.07.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 24.07.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 28.08.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 28.08.2023 року.
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 25.09.2023 року №82 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма № 3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 16.10.2023 року №88 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма № 3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 15.11.2023 року №100 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма № 3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 15.12.2023 року №120 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма № 3-ПН уточнювальна).
Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» протягом спірного періоду (2023 року) постійно, по мірі виникнення відповідних вакансій, інформував в установленому діючим законодавством порядку позивача про наявні на його підприємстві вакансії, на які можливо працевлаштувати осіб з інвалідністю.
Зі свого боку за цей же спірний період, Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не було направлено жодної особи з інвалідністю відповідно до наявних вакансій відповідача (самостійно особи з інвалідністю також не звертались до відповідача за працевлаштуванням).
Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.
Тому обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв особам з інвалідністю у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, або несвоєчасно звітував позивачеві, останнім не надано.
Отже, причини не працевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від волі та дій товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101», а тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» не було допущено жодних порушень законодавчих норм з питань працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських санкцій.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали в товаристві з обмеженою відповідальністю «СМУ-101», за 2023 рік склала 24 особи.
Середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу в товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» повинна складати 1 особу.
Середньооблікова чисельність штатних працівників інвалідів за 2023 рік склала 0 осіб, що є менше встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.
За таких обставин, за 1 робоче місце, яке визначено для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особами з інвалідністю у 2023 році, товариство з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» до 15 квітня 2024 року повинно було самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 257 817,08 грн.
Оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» у добровільному порядку не сплачено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у розмірі 257 817,08 грн., представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо, з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
За приписами частини 1 статті 18 Закону №875-ХІІ, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною 3 статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок з працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Частинами 1, 2 статті 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Відповідно до положень частин 1, 4 статті 20 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.
При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту осіб з інвалідністю встановило, що середньооблікова чисельність працівників відповідача склала 24 особи, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, повинна складати 01 особу.
Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.
При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції).
Облік цих категорій працівників ведеться окремо.
Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач впродовж 2023 року надавав звіти до центру зайнятості щодо кількості вільних / зайнятих робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Приписами частини 13 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зазначено, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, та надсилає інформацію про таких осіб до Державного центру зайнятості для проведення роботи з їх працевлаштування.
Суд при прийнятті рішення враховує наступні обставини справи.
На виконання вимог норм чинного законодавства України, товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» були вчинені всі необхідні дії щодо створення робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування державної служби зайнятості, що, зокрема, підтверджується поданою звітністю за формою №3 - ПН (Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме:
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 25.01.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 25.01.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 27.02.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 27.02.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 28.03.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 28.03.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 25.04.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 26.04.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 22.05.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 29.05.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 23.06.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 23.06.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 24.07.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 24.07.2023 року.
Звітність за формою №3 - ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії): Дата подання - 28.08.2023 року. Дата отримання відповідальною особою центру зайнятості - 28.08.2023 року.
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 25.09.2023 року №82 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма №3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 16.10.2023 року №88 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма №3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 15.11.2023 року №100 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма №3-ПН уточнювальна).
Лист товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» від 15.12.2023 року №120 «Стосовно вакансії осіб з інвалідністю», яким останній підтверджує наявність вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 1 одиниця за професією інженер з проектно-кошторисної роботи, наданої 23.06.2023 року (форма №3-ПН уточнювальна).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що товариство з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» сприяло працевлаштуванню осіб з інвалідністю та виконувало всі вимоги законодавства щодо забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування у повному обсязі.
Товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» вживались всі необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Поряд з цим, фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за 2023 рік не встановлено. Докази зворотного у суду відсутні.
Позивачем подання відповідної звітності та заявок не заперечується.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Таким чином, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити з загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
При цьому, суд зазначає, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій, за відсутності вини юридичної особи.
Отже, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що роботодавець вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема, відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю: підприємство зареєстровано у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, звітувало про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, направляло до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю, а отже, зазначені адміністративно-господарські санкції до відповідача застосовані бути не можуть.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, відповідно до якої обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування, за умови, що відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» було виконано всі необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню та дотримано вимоги, встановлені статтею 19 Закону №875-ХІІ, а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій відсутні.
Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ-101» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник