Справа № 200/3095/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року Справа№200/3095/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення від 21.12.2023 № 88, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення з 24.09.2023 пенсії за віком, дозарахувавши до страхового стажу 11 років 9 місяців 23 дні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, проте отримала відмову в зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідачем не враховано до страхового стажу певні періоди роботи які підтверджені записами трудової книжки. Також відповідачем невірно визначено страховий стаж згідно з відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач зазначає про протиправність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу є обґрунтованим та прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в зв`язку з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та періоди ведення підприємницької діяльності на підставі відомостей персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.12.2023 № 15321 щодо призначення пенсії та прийнято рішення від 21.12.2023 № 88 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем зазначено, що за статтею 26 Закону № 1058 пенсійний вік становить 60 років, а необхідний страховий стаж 30 років. Позивач досягла віку 60 років, однак страховий стаж позивача складає 28 років 8 місяців 12 днів.

Не зараховано до загального страхового стажу періоди:

роботи з 01.08.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки дата початку роботи раніше дати заповнення трудової книжки (20.10.1998);

ведення підприємницької діяльності з 05.01.1994 згідно довідки від 13.12.2023 № 6658/6/05-99-24-10 (відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України). Періоди ведення підприємницької діяльності враховано згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 20.10.1998 містить запис про прийняття на роботу стажистом в Донецьку обласну колегію адвокатів з 01.08.1985 (протокол № 14 від 29.07.1985), а з 03.02.1986 (протокол № 2 від 29.01.1986) переведена із стажистів в адвокати.

Титульна сторінка заповнена, має печатку Донецької обласної колегії адвокатів.

Вищевказане підтверджується довідкою Адвокатського об`єднання «Донецька обласна колегія адвокатів» від 20.03.2014.

Позивач має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 293 на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 28.12.1993 № 2.

Згідно з довідкою за формою № 34-ОПП від 16.11.2023 № 003 позивач з 05.01.1994 взята на облік як адвокат.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Донецькій області від 13.12.2023 № 6658/6/05-99-24-10 позивач з 05.01.1994 перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю на загальній системі оподаткування.

Форма ОК-5 позивача містить індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1998 року по 2023 рік.

Згідно з відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) за 1998, 1999 роки сплачено один раз страхові внески в кінці року; за 2000, 2001, 2002 роки сплачені квартальні страхові внески.

Відповідно до протоколу розрахунку форми РС-право позивачці зарахований страховий стаж за періоди:

з 01.09.1980 по 15.06.1985 Навчання у вищих/ середн.НЗ - 4 роки 9 місяців 15 днів;

з 17.08.1989 по 16.08.1992 Догляд за дитин. до 3 років - 3 роки;

з 01.01.1998 по 31.12.1998 - 1 місяць;

з 01.01.1999 по 31.12.1999 - 1 місяць;

з 01.01.2000 по 31.12.2000 - 4 місяці;

з 01.01.2001 по 31.12.2001 - 4 місяці;

з 01.01.2002 по 31.12.2002 - 4 місяці;

з 16.01.2003 по 31.12.2003 Догляд за пенсіонером 11 місяців 16 днів;

з 01.01.2004 по 31.12.2012 - 8 років 10 місяців 24 дні;

з 01.02.2013 по 31.07.2013 - 6 місяців;

з 01.10.2013 по 31.12.2013 - 3 місяці;

з 01.02.2014 по 31.05.2014 - 4 місяці;

з 01.10.2014 по 31.08.2016 - 1 рік 11 місяців;

з 01.09.2016 по 31.03.2022 - 5 років 7 місяців;

з 01.04.2022 по 30.06.2022 - 17 днів;

з 01.07.2022 по 30.09.2023 1 рік 3 місяці.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Даною статтею визначено порядок обчислення страхового стажу, а саме: періоди трудової діяльності, що враховувалися для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (по 31.12.2003), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи), а з 01.01.2004 - згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року за наявності страхового стажу не менше 30 років.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV, а саме положеннями Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закон № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка діяла на час прийому позивача на роботу вперше, зокрема, було передбачено (мовою оригіналу) «1.1. Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих.

Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию»;

«2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу».

Отже, само по собі оформлення трудової книжки пізніше дня фактичного прийому на роботу не вважалося порушенням.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, через що відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Таким чином, визначення дати заповнення трудової книжки 20.10.1998 пізніше ніж дати початку роботи, а саме 01.08.1985 не може впливати на встановлення факту роботи ОСОБА_1 , які підтверджені довідкою Адвокатського об`єднання «Донецька обласна колегія адвокатів» від 20.03.2014.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із записами трудової книжки з 01.08.1985 є стажистом в колегію адвокатів, а з 03.02.1986 є адвокатом.

Позивач отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 293 на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 28.12.1993 № 2.

З 05.01.1994 позивач взята на облік в податковий орган як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю на загальній системі оподаткування.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже відповідач, приймаючи спірне рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Незарахування до стажу позивача періоду роботи як самозайнятої особи - адвокатом з 05.01.1994, відповідач мотивує тим, що інформація про сплату страхових внесків за цей період в системі персоніфікованого обліку відсутня.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з пунктом 3 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 3.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються наступні періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків.

Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Враховуючі наведені норми, позивачем для призначення пенсії надані довідка за формою № 34-ОПП від 16.11.2023 № 003 про взяття на облік до податкових органів з 05.01.1994 як адвоката та лист ГУ ДПС у Донецькій області від 13.12.2023 № 6658/6/05-99-24-10 про перебування на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю на загальній системі оподаткування.

Суд також погоджується з доводами позивача щодо обов`язку сплати єдиного внеску раз на 3 місяці (квартал), отже відповідні внески зроблені позивачкою згідно з відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) слід враховувати як такі, що сплачені саме за квартал (за три місяці), а не за один місяць як це обліковує відповідач.

Таким чином оплату позивачем страхового внеску в грудні 1998 року слід вважати оплатою за четвертий квартал за жовтень, листопад, грудень 1998 року, аналогічним чином слід включити до страхового стажу жовтень, листопад, грудень 1999 року; січень-грудень 2000 року; січень-грудень 2001 року; січень-грудень 2002 року, січень-грудень 2013 року, дев`ять місяців 2014 року.

Також відповідно до розрахунку стажу за період з 01.01.2004 по 31.12.2012 відповідачем зараховано до страхового стажу позивачки лише 8 років 10 місяців 24 дні, тоді як фактичний стаж у вказаний період становив 9 років. Тобто за указаний період відповідачем безпідставно недозараховано до страхового стажу позивача 1 місяць 6 днів.

Тому доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем при розгляді наданих документів при призначені пенсії та безпідставного не прийняття до уваги записів трудової книжки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи у Донецькій обласній колегії адвокатів в період з 01.08.1985 по 05.01.1994 та заняття адвокатською діяльністю як самозайнята особа в період за 1998-2002 роки (2 роки 4 місяці); 2004-2012 роки (1 місяць 6 днів), за 01.01.2013 по 30.09.2023 (11 місяців 13 днів), відтак вищевказані дії суд вважає протиправними.

Щодо способу захисту порушених прав позивача суд вказує, що згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.12.2023 № 88 та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу роботи періодів згідно із записами трудової книжки з 01.08.1985 по 05.01.1994 та заняття адвокатською діяльністю як самозайнята особа в період за 1998-2002 роки (2 роки 4 місяці); 2004-2012 роки (1 місяць 6 днів), за 01.01.2013 по 30.09.2023 (11 місяців 13 днів).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Більварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () від 21.12.2023 № 88 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу роботи періодів згідно із записами трудової книжки з 01.08.1985 по 05.01.1994 та заняття адвокатською діяльністю як самозайнята особа в період за 1998-2002 роки (2 роки 4 місяці); 2004-2012 роки (1 місяць 6 днів), за 01.01.2013 по 30.09.2023 (11 місяців 13 днів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Більварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов електропостачання та функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Суддя Г.А. Чекменьов