Справа № 440/4740/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 р. Справа № 440/4740/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 24.05.24 по справі № 440/4740/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у розмірі, визначеному Порядком обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210, починаючи з 27.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), на яку він має право, як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Стверджував, що після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 застосуванню підлягає стаття 60 Закону № 796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі Закон № 76-VIII), за правилами якої, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством, що свідчить про наявність підстав для отримання, як вищезазначеної додаткової пенсії та і вже встановленого йому підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 по справі № 440/4740/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі № 440/4740/24 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на наявності у нього права на отримання, як додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, так і підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що свідчить про протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Крім того, зауважив, що оскільки стаття 60 Закону № 796-ХІІ має вищу юридичну силу ніж приписи пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі Порядок № 1210), застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме приписи вказаної норми права, а не положення підзаконного акту. В іншій частині зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач переконував, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, повно з`ясовано обставини справи та надано вірну оцінку аргументам учасників, у зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду № 440/4740/24 від 24.05.2024 залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262).

Згідно з розрахунком пенсії станом на 01.03.2024 розмір пенсії позивача становить 20340,41 грн і складається, крім іншого, з 837,20 грн - підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи; 50 грн - щомісячна цільова грошова допомога на прожиття як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

03.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та виплату її з урахуванням додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 відповідно до ст. 50 Закону № 796- ХІІ, згідно зі ст. 13 та Порядку № 1210.

Листом від 19.10.2023 відповідач відмовив позивачу у призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії 1 та повідомив, що за пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112, яка набрала чинності 24.04.2014, особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав. У зв`язку з тим, що розмір підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи (837,20 грн ) є більшим, ніж розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 1 (379,60 грн), позивачу здійснюється виплата більшого підвищення відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови відповідача у призначенні додаткової пенсії позивачу на підставі його заяви, оскільки ОСОБА_1 , який має право як на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно з Законом №796-ХІІ, так і на підвищення відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", вже отримує підвищення до пенсії інвалідам війни 2 групи згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що унеможливлює одночасне отримання ним і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ.

Враховуючи, що законодавче регулювання пенсійного забезпечення передбачає обрання пенсіонером одного виду пенсії за його вибором, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем варіант одночасного застосування умов, норм і порядку пенсійного забезпечення, що визначені законами №796-XII та №2262-XII, не базується на законі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону України від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ), законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

За приписами статті 11 Закону № 2262-ХІІ, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Розміри вказаної щомісячної додаткової пенсії визначено пунктом 13 Порядку № 1210.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема, статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України встановлювати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1210 особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Колегія суддів наголошує, що буквальний зміст наведеної норми вказує, що якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватись їй може лише один вид за її вибором.

Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 (пенсійна справа № Міноборони) (а.с. 36), станом на 01.03.2024 розмір пенсії позивача становить 20340,41 грн і складається, крім іншого, з 944,40 грн - підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи (ст. 7); 50 грн надбавка інвалідам війни 2 гр./при виконанні обов`язків в/с.

Колегією суддів враховано, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.04.2021 року по справі № 520/12609/19, також наголошено, що:

«Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

З наведеного слід підсумувати, що законодавче регулювання пенсійного забезпечення передбачає обрання пенсіонером одного виду пенсії за його вибором, тому запропонований позивачем варіант одночасного застосування умов, норм і порядку пенсійного забезпечення, що визначені законами №796-XII та №2262-XII, не базується на законі.»

Таким чином, ОСОБА_1 , отримуючи підвищення, як інвалід війни ІІ групи відповідно до Закону № 3551-ХІІ, одночасно не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач, відмовляючи у нарахуванні позивачу додаткової пенсії, діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений положеннями Закону № 796-XII та Порядку № 1210, а тому вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №363/4916/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а.

Щодо посилання скаржника на рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 по справі №1-11/2018 (3830/15), колегія суддів зазначає наступне.

Вказаним рішенням визнані неконституційними, зокрема, стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким:

1) текст статті 53 було викладено у такій редакції:

«Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням інших доходів не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність»;

2) Статтю 60 було викладено у такій редакції:

«Стаття 60. Право вибору пільг та компенсацій особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України».

Зазначеним рішенням також установлено порядок його виконання, та вказано, що застосуванню підлягають статті 53 та 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме:

«Стаття 53. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу».

Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України».

В пункті 7 мотивувальної частини вказаного рішення зазначено, зокрема, що Закон №76-VIII в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-XII, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Отже, наведеним рішенням у статті 53 Закону № 796-XII визнано неконституційним саме обмеження максимальним розміром додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, висновки у вказаному рішенні Конституційного Суду України стосуються інших правовідносин та не відносяться до предмету розгляду даної справи.

Колегія суддів зауважує, що норми статті 60 Закону № 796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 76-VIII, не наділяє позивача правом на одночасне отримання вже встановленого йому підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та додаткової пенсії, а лише вказує на можливість надання йому й інших пільг та компенсації, передбачених законодавством.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що положення статті 50 Закону №796-XII та пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині, що делегує повноваження щодо визначення умов, порядку призначення та розмірів відповідних пенсійних виплат Кабінету Міністрів України, та пункт 15-1 Порядку №1210 неконституційними не визнавались, а тому також є чинним та підлягають виконанню.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 по справі № 440/4740/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова