Справа № 520/2192/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

06 вересня 2024 р. Справа № 520/2192/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

24.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, пенсійний орган) про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 25.08.2023 року за № 97;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) від 21.10.2020 року № 5438;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити призначення та виплату йому пенсії по інвалідності, починаючи з моменту першої відмови пенсійного органу 21.10.2020 року, зарахувавши до загального стажу роботи період працевлаштування з 01.09.1996 року по березень 1998 року на підставі архівної довідки за № Б-9 від 28.02.2023 року та з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року на підставі довідки з підприємства «Джерело» за № 89 від 31.08.1996 року;

Також позивач просить поновити йому строк звернення до суду щодо оскарження рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.10.2020 року № 5438.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь з ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Запорізькій області моральну шкоду у сумі 10.465 грн.

Також позивач просить зобов`язати відповідачів подати до суду звіт про виконання судового рішення в десятиденний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у жовтні 2020 року він звернувся до пенсійного органу з метою призначення пенсії по інвалідності, однак рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 21.10.2020 року № 5438 отримав лише 22.01.2024 року. 18.08.2023 року він повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої було додано: архівна довідка № Б-9 від 28.02.2023 року, довідка з підприємства «Джерело» за № 89 від 31.08.1996 року, довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.04.2023 року № 102/4/4. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 25.08.2023 року № 97 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також позивач зазначив, що відповідачем до страхового стажу безпідставно не було зараховано період його роботи з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року на підставі довідки з підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року, оскільки потребує перевірки у зв`язку з відсутністю трудової книжки, та період роботи з 01.09.1996 року по березень 1998 року, оскільки в довідці № Б-9 від 28.02.2023 року відсутнє посилання на наказ про звільнення з роботи.

Крім того, позивач зазначив, що йому вдалося розшукати співробітників, які працювали разом з ним певний час на підприємстві «Джерело», в одного із них зберіглась трудова книжка, в якій міститься запис про його працевлаштування, а в іншого свідка наявна подібна довідка про працевлаштування з підприємства «Джерело», і яка була врахована ГУ ПФУ в Харківській області про призначені пенсії.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що тривалий час ненадання відповіді на моє звернення та безпідставна відмова відповідачів у призначенні пенсії завдало йому втрат немайнового характеру у виді душевних страждань, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та негативно позначилось на його здоров`ї загалом. Окремо позивач підкреслив, що наразі він є особою з інвалідністю другої групи, а саме через проблеми із серцем після трьох інфарктів, а отже йому категорично протипоказані сильні душевні хвилювання та сильні емоційні потрясіння, що може вкрай несприятливо відобразитись на його нервовій системі та хворому серці.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ у Харківській області зазначає, що 19.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Рішенням управління від 21.10.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 32 Закону № 1058-IV. 18.08.2023 року позивач повторно звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV. За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Запорізькій області та прийнято рішення від 25.08.2023 року № 97, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року на підставі довідки з підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року, оскільки потребує перевірки у зв`язку з відсутністю трудової книжки, та період роботи з 01.09.1996 року по березень 1998 року, оскільки в довідці № Б-9 від 28.02.2023 року відсутнє посилання на наказ про звільнення з роботи.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ у Запорізькій області зазначає, що 18.08.2023 року позивач повторно звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV. Заяву ОСОБА_1 було розглянуто за принципом екстериторіальності та прийнято рішення від 25.08.2023 року № 97, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не набуттям позивачем необхідного для призначення пенсії страхового стажу на час настання інвалідності 12 років, на час звернення за пенсією 13 років. При розгляді заяви було встановлено вік заявника 52 роки, страховий стаж 5 років 25 днів.

Крім того, відповідач звернув увагу суду, що позивач вимагає зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року (04 роки 08 місяців 17 днів) та з 01.09.1996 року по березень 1998 року (01 рік 09 місяців 15 днів), стаж за які складає 06 років 0 місяці 02 дні. Такий стаж є максимальним, оскільки дата звільнення позивача у 1998 році невідома та при приблизному обчисленні стажу бралась дата звільнення 15.03.1998 року. Отже, при врахуванні спірних довідок страховий стаж позивача буде складати 11 років 03 місяці 27 днів, що є недостанім для набуття права на призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що довідка № Б-9 від 28.02.2023 року за період роботи з 01.09.1996 року по березень 1998 року не відповідає вимогам Порядку № 637, а довідка № 89 від 31.08.1996 року за період роботи з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року потребує перевірки, правові підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача відсутні.

Крім того, суд зазначив, що як зазначено у відзиві, позивач вимагає зарахувати до страхового стажу періоди з 15.12.1991 по 31.08.1996 (04 роки 08 місяців 17 днів) та з 01.09.1996 по березень 1998 року (1 рік 06 місяців 15 днів), стаж за які складає 06 років 03 місяці 02 днів. Такий стаж є максимальним, оскільки дата звільнення позивача у 1998 році невідома та при приблизному обчисленні стажу позивачем бралась дата звільнення 15.03.1998. Отже при врахуванні спірних довідок страховий стаж позивача буде складати 11 років 03 місяці 27 днів, що є недостатнім для набуття права на призначення пенсії по інвалідності.

Щодо тверджень позивача, що він звернувся до пенсійного органу у 2020 році, у віці 49 років, суд зазначив, що на момент звернення позивача у 2020 році до пенсійного органу його стаж склав 04 роки 05 місяців 26 днів. Майже з можливим урахуванням спірних періодів загальний стаж складе 10 років 08 місяців 28 днів, тобто менше необхідних 12 років. Яким чином позивач дійшов висновків про наявність у нього 12 річного стажу станом на момент звернення до пенсійного органу у 2020 році - невідомо.

Крім того, суд зазначив, що відсутність трудової книжки у позивача ставить окремі запитання стосовно того, що його прийняли на роботу у декількох підприємствах без трудової книжки та відповідних записів у ній.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову у повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові. Крім того, позивач зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу протягом 60 днів, чим порушив вимоги КАС України та його право на розгляд його справи у розумні строки. Також позивач зазначив, що подання відзиву без зазначення поважності причин пропуску строку для подачі відзиву, а також із зазначенням обставин, що не доводять неможливість реалізації уповноваженим представником відповідача права подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк є підставою для встановлення судом подання відповідачем відзиву з порушенням порядку та строку, установлених ст. 162 КАС України. А отже такий відзив не має братись до уваги судом.

Також позивач зазначив, що незрозуміло, яким чином суд прийшов до висновку, що довідка № Б-9 від 28.02.2023 року не відповідає вимогам Порядку № 637, оскільки в цьому порядку не має та не закріплено вимоги, яким чином має виглядати подібна довідка.

Апелянт звернув уваг суду, що вимоги п. 4.2 та 4.7 Порядку № 22-1, визначають, що пенсійний орган має право вимагати документи на перевірку поданих довідок, водночас жодних доказів щодо проведення перевірки до суду надано не було.

Також позивач зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано, що він може підтвердити свій страховий стаж показаннями свідків.

Позивач зазначає, що його загальний трудовий стаж на момент розгляду справи та подачі заяв становить більше 12 років.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що 19.10.2020 року позивач ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою за призначенням йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV (а.с. 45).

До вказаної заяви додав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт, виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, військовий квиток, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення.

За результатами розгляду заяви позивача від 19.10.2020 року, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення № 5438 від 21.10.2020 року, яким відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 32 Закону № 1058-IV (а.с. 27).

Рішення відповідача вмотивовано тим, що відповідно до ст. 32 закону № 1058-IV, особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ та ІІ групи у віці від 49 років до досягнення особою 51 року включно 12 років. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 4 роки 5 місяців 26 днів.

Відповідно до рішення МСЕК (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ № 313062, від 22.11.2023 року (а.с. 26)), за наслідками повторного огляду, позивачу ОСОБА_1 з 01.12.2023 року встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.12.2024 року.

18.08.2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV (а.с. 48).

До вказаної заяви додав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт або ID-картка або посвідка, виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, військовий квиток, документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийнято рішення № 97 від 25.08.2023 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення відповідача вмотивовано тим, що вік заявника 52 роки 02 місяці 27 днів. Страховий стаж становить 05 років 25 днів, необхідний страховий стаж, визначений ст. 32 Закону № 1058-IV на час настання інвалідності не менше 12 років, на день звернення за пенсією не менше 13 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року на підставі довідки з підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року, оскільки потребує перевірки у зв`язку з відсутністю трудової книжки, з 01.09.1996 року по березень 1998 року, оскільки в довідці № Б-9 від 28.02.2023 року відсутнє посилання на наказ про звільнення з роботи.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що умови призначення та розміри пенсії по інвалідності визначені Законом №1058-IV (статті 30 -35).

Означена пенсія призначається особі з інвалідністю за наявності страхового стажу від 1 до 15 років (необхідна тривалість страхового стажу залежить від віку, в якому інвалідність встановлено).

Розмір пенсії по інвалідності обчислюється залежно від групи інвалідності у відсотках розміру пенсії за віком:

100 % пенсії за віком особам з інвалідністю I групи;

90 % пенсії за віком особам з інвалідністю II групи;

50 % пенсії за віком особам з інвалідністю III групи.

При цьому до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, крім набутого страхового стажу зараховується період із дня встановлення інвалідності до досягнення віку 60 років.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Станом на час подання заяви про призначення пенсії по інвалідності від 19.10.2020 року позивачу виповнилося 49 років, станом на час подання заяви про призначення пенсії по інвалідності від 18.08.2023 року позивачу виповнилося 52 роки.

Водночас, право на пенсію по інвалідності пов`язане не лише з часом настання інвалідності та досягненням особою певного віку, а також з тривалістю страхового стажу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У спірний період роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), відповідно до положень статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637), п. 1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637, - у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до довідки підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року, ОСОБА_1 , 1971 року народження, дійсно працював у ПТФ «Джерело» на посаді техніка по збуту: 15.12.1991 року прийнятий на посаду техніка по збуту (наказ № 87 від 15.12.1991 року), 31.08.1996 року звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП (наказ № 93 від 31.08.1996 року) (а.с. 23).

Заявляючи клопотання про виклик до суду у якості свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач вказує, що означені особи можуть підтвердити факт його праці у період з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року на підприємстві «Джерело», тобто підтвердити, викладене у довідці підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано критичної оцінки інформації що мається у довідці підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року, відтак обґрунтовано не прийняв рішення щодо необхідності допиту вказаних осіб.

Відповідно до архівної довідки № Б-9 від 28.02.2023 року, в документах архівного фонду (наказах з особового складу, особових рахунках, відомостях нарахування заробітної плати працівникам) ТОВ «Промхолод - техмаш» за 1996-1998 роки ОСОБА_1 зазначено працюючим технік по збуту тимчасово з 01.09.1996 року (наказ № 7 о/к від 01.09.1996 року) по березень 1998 року. В наказах по особовому складу за 1998 рік звільнення не виявлено (а.с. 25).

Колегія суддів зауважує, що довідка підприємства «Джерело» № 89 від 31.08.1996 року та архівна довідка № Б-9 від 28.02.2023 року підтверджують період роботи позивача з 15.12.1991 року по 31.08.1996 року (04 роки 08 місяців 17 днів) та з 01.09.1996 року по березень 1998 року (1 рік 06 місяців 15 днів), що дає право позивачу на зарахування до страхового стажу 6 років 3 місяці 2 дні.

Водночас, як зазначено у тексті рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.10.2020 року № 5438, страховий стаж заявника складає 4 роки 05 місяців 26 днів, у тексті рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 25.08.2023 року за № 97, страховий стаж заявника складає 5 років 25 днів (зараховані періоди: з 01.11.2021 року по30.11.2021 року, 01.04.2022 року по 02.05.2022 року, з 01.11.2022 року по 18.11.2022 року, з 28.04.2023 року по 26.07.2023 року).

Таким чином, страховий стаж позивача станом на 19.10.2020 року складає 10 років 08 місяців 28 днів (4 роки 05 місяців 26 днів + 6 років 3 місяці 2 дні), страховий стаж позивача станом на 18.18.2023 року складає 11 років 03 місяці 27 днів (5 років 25 днів + 6 років 3 місяці 2 дні), що є недостатнім для набуття права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції розглянуто справу поза строки, встановлені КАС України, та прийнято відзиви з пропуском строку для подачі відзивів без зазначення поважності причин пропуску строку, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц