Справа № 300/8375/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/8375/23 пров. № А/857/5097/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року (суддя- Шумей М.В., ухвалене в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/8375/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у проведенні перерахунку стажу роботи за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 02 листопада 2023 року перерахунок стажу роботи згідно статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 20 вересня 1944 року по 18 лютого 1960 року на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в позові.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надбавку як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка встановлена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 22.08.2022 на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 року у справі № 300/1062/23, яке набрало законної сили 10.08.2023.

На підставі посвідчення реабілітованого серії Фв № 0216 від 11.09.2006 року позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Як вбачається свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 дівоче прізвище позивача ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , після одруження прізвище позивача ОСОБА_3 .

Позивач 20 вересня 1944 року разом з мамою ОСОБА_4 , 1917 року народження були виселені на спецпоселення з села Залуччя Коломийського району Станіславської області в Тайшетський район Іркутської області з конфіскацією майна, що підтверджується довідкою виданою Інформаційним центром управління внутрішніх справ виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 5 вересня 1991 року № 3/3-28427.

З спецпоселення разом з мамою була звільнена 18 лютого 1960 року.

Згідно ст. З Закону Української PCP від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» - реабілітовавана з поновленням в усіх громадянських правах та поверненням конфіскованого майна, або його вартості.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 02 листопада 2023 року із заявою про зарахування в трикратному розмірі до загального стажу роботи за період перебування на спецпоселенні.

Листом № 11072-10569/М-02/8-0900/23 від 24.11.2023 за результатами розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовив позивачу в зарахуванні в трикратному розмірі до загального стажу роботи період перебування на спецпоселенні посилаючись на те що в матеріалах електронної пенсійної справи відсутня інформація щодо необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, необґрунтовано репресованих і згодом реабілітованих, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та засланні, а також перебування на примусовому лікуванні тому, підстав для зарахування позивачу до стажу у потрійному розмірі періоду примусового переселення з 20.09.1944 по 18.02.1960 немає.

Позивач вважаючи відмову в зарахуванні в трикратному розмірі до загального стажу роботи період перебування на спецпоселенні, звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно статі 1 Закону №962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до статей 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону " Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, частина 1 статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Згідно статті 6 Закону № 962-XII реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 962-XII, про що свідчить "посвідчення реабілітованого" серії Фв № 0216 від 11.09.2006.

Як вбачається з довідки Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 05.09.1991 року ОСОБА_5 разом із матір`ю, виселена на спецпоселення 20.09.1944 року з конфіскацією майна. На підставі статті 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" позивач реабілітована з поновленням в усіх громадянських правах та поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Таким чином, ОСОБА_6 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту "г" частини 1 статті 77 Закону №1788-XII. Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

Разом з тим, позивача було визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні позивача як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, є протиправними.

Відтак судом першої інстанції підставно задоволено позов.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 300/8375/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга