Справа № 580/12013/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року справа № 580/12013/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.12.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Лихачова Романа Борисовича з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 90 від 31.03.2023, яким старшого солдата ОСОБА_1 , майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив позиції;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 90 від 31.03.2023, яким старшого солдата ОСОБА_1 , майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив позиції;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 3293 від 08.09.2023 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 »;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 3293 від 08.09.2023 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 »;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за березень 2023 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за вересень 2023 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник зазначив, що позивач з 20.03.2023 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . По факту самовільного залишення ВОП «Садік» старшим солдатом ОСОБА_1 прийнято наказ від 31.03.2023 № 90, відповідно до якого позивач вважається таким, що самовільно залишив позиції. За результатами проведення службового розслідування відповідач прийняв наказ від 08.09.2023 № 3293 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 » та наклав за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача дисциплінарне стягнення, передбачене в пункті «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «Сувора догана». Вказує, що відповідач не дотримався процедури проведення службового розслідування та грубо порушив права позивача, оскільки при його проведенні не було в повній мірі дотримано положення ч. 1 ст. статті 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки такі обставини та відомості фактично в ході розслідування не встановлювались. Також представник вважає, що відповідач не дотримався положень абз. 4 п. 2 розд. I, п. 1 розд. II, п. 3 розд. II, п. п. 1, 3, 8, 9 розд. III, п. п. 1, 3 розділу ІV Порядку №608, адже у позивача не відбирались пояснення і йому не пропонувалось їх надати; також його не повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити. Позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а тому був позбавлений усіх основоположних прав, передбачених п. 3 розд. ІV Порядку № 608. Про проведення службового розслідування позивачу стало відомо після отримання відповіді на адвокатський запит 06.11.2023. Тому вважає, що відповідач не вжив всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, оскільки належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Представник також зазначив, що позивач не вчиняв самовільного залишення військової частини та перебував у розташуванні підрозділу, про що зазначено у наказі від 31.03.2023 № 90. При цьому, в матеріалах службового розслідування вказано, що позивач самовільно залишив позиції, однак не згадано, де саме мало би бути місце позиції, тобто місце проходження служби позивача. Не конкретизовано місце, яке нібито самовільно залишив позивач. Не зазначено навіть населеного пункту, де відбувалося нібито самовільне залишення частини, при цьому у наказі ж зазначається, що перебуває у розташуванні підрозділу. Також звертає увагу, що згідно фабули самовільного залишення частини зазначено «не виконав наказ», а не самовільно залишив частину. У той же час, аналізуючи норми чинного законодавства позиції не завжди є військовою частиною, особливо у період воєнного стану в країні.

Крім того, вказує, що відповідач порушив порядок проведення службового розслідування. Так, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. У спірному випадку строк службового розслідування тривав понад п`ять місяців. При цьому, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Натомість, дисциплінарне стягнення до позивача було застосовано ще у березні 2023 року, про що свідчить довідка про доходи від 04.10.2023 № 4007/13/2260. Тобто дисциплінарне стягнення у вигляду позбавлення виплат було накладено до моменту завершення проведення службового розслідування. Звертає увагу, що військова служба для позивача не призупинялася. Крім того, інформація щодо самовільного залишення частини ОСОБА_1 не вносилася до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Враховуючи, що по факту самовільного залишення військової частини до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не притягувався, отже, факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у встановленому законом порядку підтверджений не був. Тому у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Також зазначив, що відповідач протиправно не виплатив позивачу грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за березень 2023 року та внаслідок проведеного розслідування безпідставно зняв виплати грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди у вересні 2023 року.

Ухвалою від 27.12.2023 суддя відмовив у відкритті провадження у справі № 580/12013/23 в частині таких позовних вимог:

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1807 від 31.03.2023, яким призначено службове розслідування щодо самовільного залишення позицій старшим солдатом ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1807 від 31.03.2023, яким призначено службове розслідування щодо самовільного залишення позицій старшим солдатом ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним акт службового розслідування про встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 , яким встановлено факт самовільного залишення частини;

- скасувати акт службового розслідування про встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 , яким встановлено факт самовільного залишення частини.

Ухвалою від 27.12.2023 суддя позовну заяву в іншій частині позовних вимог прийняв до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 12.04.2024 суд витребував у сторін додаткові письмові пояснення та додаткові докази.

Ухвалою від 20.05.2024 суд повторно витребував у відповідача додаткові докази у справі.

Ухвалою від 08.08.2024 суд втретє витребував у відповідача письмові пояснення по суті заявлених позивачем позовних вимог та додаткові докази у справі.

16.04.2024 представник позивача на виконання ухвали суду від 12.04.2024 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив аналогічні доводи, викладені в позовній заяві.

27.08.2024 відповідач на виконання зазначених вище ухвал суду подав до суду відповідь, в якій зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не може надати пояснення солдата ОСОБА_2 , оскільки останній знаходиться в самовільному залишенні військової частини, та старшого лейтенанта ОСОБА_3 , оскільки останній вважається таким, що переведений у іншу військову частину. Документом, який підтверджує обов`язок старшого солдата ОСОБА_1 перебувати на позиції ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », є бойове розпорядження командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Також зазначив, що позивач зарахований до списків частини 20.03.2024, відповідно до цього військовослужбовець отримав всі виплати у повному обсязі. По результатам додаткової винагороди за березень 2023 року військовослужбовець був позбавлений додаткової винагороди та премії відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 20.09.2023 № 4509 та додаткова винагорода та премія були утримані у виплаті за серпень 2023 року.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з 20.03.2023 проходить службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з бойового розпорядження командира 2мб № 45/51. КСП Авдіївка (...) 21.00 20.03.2023 Карта ..., видання ... року. «...» 3. Бойове завдання частині (підрозділу) Командирам вмз, втз... З метою посилення 6 механізованої роти, увійти у взаємодію з командиром 6мр. та передати в оперативне підпорядкування до окремого розпорядження нижче перелічених військовослужбовців: - старший солдат ОСОБА_1 ; ... Командиру 6 мр: до 24:00 20.03.2023 прийняти в оперативне підпорядкування вище перелічений особовий склад до окремого розпорядження; переміщення здійснити автомобільним транспортом; маршрут на переміщення визначити своїм рішенням (а. с. 90).

З витягу із доповіді по факту самовільного залишення позиції військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України АДРЕСА_1 від 31.03.2023 № 208/124/2 вбачається, що 31.03.2023 від командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 надійшла доповідь про те, що 31.03.2023 близько 12 годин 30 хвилин самовільно залишив ВОП 11062 «Садік», майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 . До Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносився (а. с. 21).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2023 № 90 старшого солдата ОСОБА_1 , майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив позиції. Залишається в розташуванні підрозділу (а. с. 18).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.03.2023 № 1807 «Про призначення службового розслідування щодо самовільного залишення позицій старшим солдатом ОСОБА_1 » призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_1 (а. с. 20).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.04.2023 № 95 старшого солдата ОСОБА_1 , вважати таким, що з 05.04.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдат», ВОС 100672А (а. с. 38).

З бланку отримання пояснень від 15.07.2024 вбачається, що військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 надав пояснення про те, що 31.03.2023 близько 12 год 30 хв старший солдат ОСОБА_1 підійшов до старшого солдата ОСОБА_5 , як до старшого позиції, і поцікавився будуть його міняти на позиції, на що ст. солдат ОСОБА_5 після розмови з командиром роти ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що поки людей на заміну немає, але коли з`являться люди, то людей на позиції негайно поміняють. На що ОСОБА_1 розвернувся і пішов до бліндажа. Через 5-6 хв ст. солдату ОСОБА_5 доповіли, що ст. солдат ОСОБА_1 покинув позицію, про що було негайно проінформовано командира роти (а. с. 92).

Відповідно до акта службового розслідування 31.03.2023 від командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшла доповідь про те, що 31.03.2023 близько 12 годин 30 хвилин самовільно залишив ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (а. с. 35-37).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2023 № 3293 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 » (а. с. 33-34) наказано:

1. За порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накласти дисциплінарне стягнення, передбачене в пункті «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «Сувора догана» на майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 .

2. Заступнику командира 6 механізованої роти з морально- психологічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 передати матеріали справи з копіями службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 майстром відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 , до суду наявними засобами зв`язку.

3. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику служби:

3.1. Не виплачувати грошове забезпечення майстру відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 з 31.03.2023 за весь період відсутності.

3.2. У відповідності до п. 5 розділу XVI Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 майстру відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 не виплачувати премію за березень 2023 року в повному обсязі.

3.3. У відповідності до п. 14 розділу ХХXІV Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 майстру відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 не виплачувати додаткову винагороду за березень 2023 року.

Представник позивача, вважаючи протиправними оскаржувані накази, за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 зазначеного Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут ЗСУ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Згідно з ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст. 5 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 6 Статуту передбачає, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Стаття 11 Статуту визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 12 Статуту передбачає, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно із ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Ст. 26 Статуту визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Відповідно до ст. 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Наказом генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України (далі Інструкція № 124).

Ця Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням (п.1.1 Інструкції № 124).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції № 124 у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Доповідна записка службовий документ, адресований командиру (керівнику) військової частини (установи), з інформацією про ситуацію, що склалася, наявні факти, певні події, явища, виконану роботу з висновками та пропозиціями автора, виконання окремих завдань, службових доручень тощо. Текст доповідної записки поділяється на дві частини: констатуючу (наводяться факти або описується ситуація) та викладення пропозицій чи прохань.

Доповідь це документ, що містить виклад певних питань з висновками та пропозиціями.

Рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до пункту 2.3.4 Інструкції №124 накази по стройовій частині видаються з питань щодо: зарахування військовослужбовців до списків особового складу, на види забезпечення та виключення з них.

Підпунктами 2.9.6.1 - 2.9.6.4 пункту 2.9.6 Інструкції № 260 визначено, що доповідна записка складається на ім`я командира (керівника) військової частини (установи) або одного із її структурних підрозділів з описом певного факту (в ній повідомляється про виконання окремих завдань, службових доручень, подається інформація про певні події тощо). Текст доповідної записки складається з двох частин. У першій частині викладаються факти, які були причиною для написання доповідної записки, у другій висновки, повідомлення про вжиті заходи і конкретні пропозиції. Зміст доповідної записки повинен бути лаконічним за формою викладу, викладені факти достовірними, пропозиції чітко сформульованими.

З наведеного слідує, що військовослужбовець за невиконання або неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення військової дисципліни, недотримання норм і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, може бути притягнутий до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності;

Військовослужбовець доповідає командиру про все, що сталося і стосується виконання службових обов`язків, також звертається до безпосереднього начальника із службових та особистих питань;

Командир військової частини забезпечує дотримання військової дисципліни військовослужбовцями, приймає рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності;

На командира військової частини покладений обов`язок завжди мати точні відомості про особовий склад;

За наслідками повірок встановлюються відомості про відсутніх, а також військові звання, прізвища, імена та по-батькові самовільно відсутніх військовослужбовців;

Командир військової частини виносить накази по стройовій частині щодо зарахування військовослужбовців на види забезпечення та виключення з них.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 16 розділу І Порядку № 260 виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Абзацом 2 пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до пункту 15 Розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, у разі самовільного залишення військовослужбовцем військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення, що оголошується наказом командира військової частини.

Як встановив суд, командиром 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 складено доповідь від 31.03.2023 щодо самовільного залишення ВОП 11062 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до пояснень військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_1 покинув позицію « ОСОБА_6 ».

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 31.03.2023 № 90 старшого солдата ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив позиції.

Відповідно до акта службового розслідування 31.03.2023 від командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшла доповідь про те, що 31.03.2023 близько 12 годин 30 хвилин самовільно залишив ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2023 № 3293 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 » за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача накладено дисциплінарне стягнення, передбачене в пункті «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Сувора догана».

Щодо правомірності підстав прийняття оскаржуваних наказів суд зазначає таке.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок № 608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають такі значення:

виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);

службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування не призначається:

у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абзаці тринадцятому пункту 1 цього розділу;

якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) ( пункт 3 розділу ІІ Порядку № 608)

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (пункт 3 Розділу III Порядку № 608).

Відповідно до пункту 13 Розділу III Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування (пункт 14 Розділу III Порядку №608).

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

З аналізу наведених правових норм слідує, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення;

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу;

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

У межах заявлених позовних вимог позивач оскаржує наказ від 31.03.2023 № 90, яким його вважати таким, що самовільно залишив позиції, та наказ від 08.09.2023 № 3293 «Про результати службового розслідування щодо не виконання наказу старшим солдатом ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що підставою призначення службового розслідування згідно з наказом від 31.03.2023 № 1807 слугувала доповідь від 31.03.2023 № 208/124/2 старшого лейтенанта ОСОБА_3 про факт самовільного залишення позиції старшим солдатом ОСОБА_1 .

На думку суду, виявлення самовільного залишення позивачем позиції є достатньою підставою для призначення службового розслідування відповідно до вище наведених положень Порядку № 608, тому суд не вбачає підстав для визнання наказу від 31.03.2023 № 90, яким позивача, вважати таким, що самовільно залишив позиції протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З акта службового розслідування вбачається, що відповідач за наслідками проведеного службового розслідування дійшов висновку, що 31.03.2023 близько 12 годин 30 хвилин старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив ВОП «Садік».

З пояснень військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачається, що 31.03.2023 близько 12 год 30 хв старший солдат ОСОБА_1 підійшов до старшого солдата ОСОБА_5 , як до старшого позиції, і поцікавився будуть його міняти на позиції, на що ОСОБА_5 після розмови з командиром роти ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що поки людей на заміну немає, але коли з`являться люди, то людей на позиції негайно поміняють. На що ОСОБА_1 розвернувся і пішов до бліндажа. Через 5-6 хв ст. солдату ОСОБА_5 доповіли, що ст. солдат ОСОБА_1 покинув позицію та що було негайно проінформовано командира роти.

З витягу із доповіді по факту самовільного залишення позиції військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України АДРЕСА_1 від 31.03.2023 № 208/124/2 вбачається, що 31.03.2023 від командира 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 надійшла доповідь про те, що 31.03.2023 близько 12 годин 30 хвилин самовільно залишив ВОП 11062 «Садік», майстер відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_1 .

За наслідком системного аналізу наявних у цій справі доказів, суд дійшов висновку, що відповідач довів порушення позивачем військової дисципліни.

Будь-яких доказів на спростування факту самовільного залишення позиції або доказів поважності відсутності його на позиції позивач до суду не надав, та з наданих сторонами доказів судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та правомірність виданого відповідачем наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності

Щодо посилання представника позивача на порушення відповідачем строку проведення службового розслідування як на підставу скасування наказу від 08.09.2023 №3293 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд зазначає, що згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником); у необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць, а згідно ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

З акту службового розслідування вбачається, що службове розслідування призначено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1807 від 31.03.2023, строк проведення 10 діб з дня підписання наказу; у акті службового розслідування дати його складання та затвердження не зазначені.

Отже наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується, чи дотримано строк проведення службового розслідування і чи дотримано строк прийняття наказу від 08.09.2023 №3293 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбачений ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Суд зазначає, що ст. 85 та ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ не передбачають наслідків порушення строку проведення службового розслідування та строку прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, проте згідно ч. 2 ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення.

Отже дисциплінарне стягнення може бути накладено у будь-який час протягом шести місяців з дня його виявлення незалежно від того, чи порушені терміни проведення службового розслідування чи терміни прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зважаючи на те, що дисциплінарний проступок вчинений 31.03.2023, кінцевим терміном видання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є 30.09.2023, отже наказ від 08.09.2023 №3293 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності виданий у встановлений законом термін.

Щодо доводів представника про не притягнення позивача по факту самовільного залишення позиції до кримінальної чи адміністративної відповідальності, що свідчить про відсутність підтвердження факту самовільного залишення ним позиції, суд зазначає таке.

Дисциплінарна і кримінальна відповідальність належать до різних видів юридичної відповідальності, при цьому їх застосування з огляду на положення статті 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 61 Конституції України не є взаємовиключним. Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є відокремленими правовими інститутами з різними підставами, порядком застосування, колом суб`єктів, характером стягнень.

Відповідач застосував до позивача саме дисциплінарну відповідальність, тому накладення на позивача дисциплінарного стягнення свідчить про доведеність вчинення ним спірного правопорушення.

Також щодо твердження представника про те, що позивач не був обізнаний про проведення відносно нього службового розслідування, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № №825/2328/16.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Поняття «пуризм» (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ.

«Правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 640/6452/19 та від 18.01.2023 у справі № 500/26/22.

Тому, не надання позивачем письмових пояснень по суті службового розслідування під час його проведення не впливає на правильність висновків такого службового розслідування, враховуючи встановлені судом фактичні обставини у цій справі.

Щодо доводів позивача про те, що він не залишав військову частину, а перебував у розташуванні підрозділу суд зазначає, що актом службового розслідування доведено факт залишення позивачем позиції «Садік», яка є місцем виконання обов`язків військової служби відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 2232-ХІІ, згідно з якою військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів від 31.03.2023 № 90 та від 08.09.2023 № 3293 задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні вказаних позовних вимог, не підлягають задоволенню похідні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за березень 2023 року та за вересень 2023 року.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів представника позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО