Справа № 420/10657/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 березня 2024 року про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину рф ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 березня 2024 року головним спеціалістом ГУ ДМС в Одеській області Юлією Кучер було прийняте Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину рф ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В оскаржуваному Рішенні зазначено, що 18.03.24р. ГУ ДМС в Одеській області відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.11 №3773-VI було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина росії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до абз. 3 ч.1 ст.30 Закону, іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього. Тому, враховуючи викладене, на підставі ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус Іноземців та осіб без громадянства» відповідачем було прийнято оскаржуване Рішення від 18.03.24р.

Натомість постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 року у справі №522/4656/24 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 травня 2024 року залишено без змін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 травня 2024 року визнано протиправним та скасовано рішення №6 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 березня 2024 року про примусове видворення з України громадянина росії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На переконання позивача, правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років відсутні, а відтак спірне рішення підлягає скасуванню.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 10.04.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

01.05.2024 року за вхід.№17078/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, з огляду на наступне.

Співробітниками відділу міграційного контролю Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.03.2024 затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії та номеру МОД 000248.

На підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

Таким чином, станом на 18.03.2024 громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебував незаконно.

18.03.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №6 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього».

ГУ ДМС в Одеській області зазначає, що наведена вище норма абз. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є імперативною та не передбачає виключень.

Враховуючи викладене, 18.03.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №013456 про заборону громадянину російської федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України терміном на 5 (п`ять) років. Строк здійснення контролю з 18.03.2024 до 18.03.2029.

Зазначене рішення від 18.03.2024 №013456 обґрунтоване наявністю рішення ГУ ДМС в Одеській області від 18.03.2024 №6 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №522/4656/24 встановлено наступні фактичні обставини, які враховуються судом при розгляді даної справи:

«… ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем с. Гостролуги Баришівського району Київської області.

Як стверджує позивач, при розпаді ОСОБА_7 він отримав паспорт громадянина російської федерації, оскільки є моряком і на той час йому там було запропоновано роботу.

11.04.1992 р. позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_9 .

З 1992 року позивач з дружиною та донькою проживали у м. Луганськ, а після 2014 року переїхали проживати до м. Херсон, а згодом - до м. Одеси. У м. Одесі вони проживали в квартирі доньки за адресою: АДРЕСА_1 .

06.12.2019 р. ОСОБА_6 документований на території України карткою платників податків.

07.03.2013р. позивач документований паспортом громадянина російської федерації для виїзду закордон зі строком дії до 07.03.2023р.

Сторонами у справі не заперечується, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 прибув на територію України 06.12.2021 р. легально через пункт пропуску «Бориспіль», на підставі паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_1 терміном дії з 07.03.2013р. до 07.03.2023р. З вказаного часу з території України позивач не виїжджав.

Як стверджує Головне управління ДМС в Одеській області, під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області 18.03.2024 р. виявлено особу, який назвався громадянином російської федерації ОСОБА_10 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

В результаті проведеної перевірки щодо законності його перебування на території України встановлено, що ОСОБА_6 порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час виявлення паспортний документ громадянина російської федерації для виїзду за кордон у відповідача наявний, строк дії якого сплив 07.03.2023р.

Разом з тим, позивач стверджує, що він самостійно з`явився до ГУ ДМС в Одеській області з метою сплати штрафу за порушення положень міграційного законодавства та надав співробітникам позивача діючий паспорт громадянина російської федерації та паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 07.03.2023р.

18.03.2024 р. за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП, стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №010953 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.03.2024 р. ПН МОД №011053 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

18.03.2024 р. ГУ ДМС в Одеській області складено протокол №МОД 000248 про адміністративне затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Того ж дня ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про поміщення позивача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

18.03.2024р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №6 про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У вказаному рішенні зазначено, що на даний час термін перебування громадян держав з безвізовим порядком в`їзду на території України визначений пунктом 1 наказу МВС України від 20.07.2015р. №884, яким передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. За обліками ГУ ДМС в Одеській області громадянин рф ОСОБА_6 не значиться, посвідками на тимчасове проживання в Україні, паспортом громадянина України не документувався.

18.03.2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 5 років.

ГУ ДМС України в Одеській області листом від 18.03.2024 р. звернулося до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким повідомило, що заплановане супроводження з метою виконання рішення про примусове видворення з України через КПП «Маяки-Удобне», громадянина росії ОСОБА_6 . Приблизний час реалізації процедури: з 18:00 год. 18.03.2024 р. по 00:00 год. 19.03.2024 р.

Перетин кордону не відбувся, що сторонами у справі не заперечується.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2024 р. у справі №522/4194/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДМС України в Одеській області до ОСОБА_6 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України…».

Суд, при розгляді даної справи, враховує, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 травня 2024 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №6 від 18 березня 2024 року про примусове видворення з України громадянина росії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 року у справі №522/4656/24 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 травня 2024 року залишено без змін.

Зазначеною постановою встановлено: «…Строк дії паспортного документу громадянина рф для виїзду за кордон у позивача закінчився 07.03.2023р., тобто в період дії правового режиму воєнного стану на території України.

Листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022р. №72/11-612/1-81401 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, відповідно до п.11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001р. №376, що після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, здійсненим у м. Мінську 14.02.1992р., зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.02.2022р.

Згідно ч.3 ст.78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розірвано дипломатичні відносини між двома державами та припинено роботу консульських установ, що є загальновідомими обставинами.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 вчиняв дії, спрямовані на отримання закордонного паспорту. Зокрема, позивач зареєструвався у консульському відділі Посольства рф в Республіці Молдова (м. Кишинів) за допомогою системи електронної реєстрації, 13.03.2024р. направив запит на дозвіл перетину державного кордону Республіки Молдови та 18.03.2024р. отримав дозвіл на перетин кордону, а також повідомлення про запис його на 22.03.2024р. на 11 год. 50 хв. з приводу отримання закордонного паспорта.

Зазначені обставини також встановлено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суд від 09 квітня 2024 року по справі №522/4194/24 та, у відповідності до ч.4 ст.78 КАС України, не підлягають повторному доказуванню.

При прийнятті рішення №6 від 18.03.2024р. про примусове видворення з України ГУ ДМС в Одеській області було обізнане про вказані обставини, однак не прийняло їх до уваги, обмежившись формальною констатацією факту відсутності у ОСОБА_1 документів, що дають право на виїзд з України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що спірне рішення відповідача не відповідає критерію обґрунтованості та пропорційності в розумінні ч.2 ст.2 КАС України, враховуючи що, відповідно до ч.1 ст.30 Закону №3773-VI, наслідком його прийняття є прийняття органом ДМС рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років, що власне і мало місце у відношенні до ОСОБА_1 .

При вирішенні даного спору колегія суддів, також, враховує, що 26.03.2024р. представник позивача звернувся до Міжнародного комітету Червоного Христа із заявою про надання громадянину рф ОСОБА_5 будь-якого документу, який посвідчує особу та надає право на перетин кордону виїзду з України до Республіки Молдова з метою отримання у консульському відділі Посольства рф в Республіці Молдова закордонного паспорту.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 виїхав з території України за сприянням Міжнародного комітету Червоного Христа, що представником відповідача не заперечено…».

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років.

Як підтверджено матеріалами справи, Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №6 від 18 березня 2024 року про примусове видворення з України громадянина росії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято похідне рішення від 18 березня 2024 року про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину рф ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти).

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17.

В даній справі преюдиціальні факти, встановлені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2024 р. у справі №522/4656/24, не підлягають встановленню в силу вище викладеного.

Водночас, скасування рішення №6 від 18 березня 2024 року про примусове видворення з України громадянина росії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 має наслідком скасування похідного рішення від 18 березня 2024 року про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину рф ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №ПН237 від 04.04.2024 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18 березня 2024 року про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину рф ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (тимчасове місце перебування: Державна установа «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина рф НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, , E-mail:)

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення підписано 05.09.2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

ОСОБА_2 (тимчасове місце перебування: Державна установа «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина рф НОМЕР_3 )

Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, , E-mail:)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА