Справа № 160/23723/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 вересня 2024 року Справа 160/23723/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд» в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2024 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача від 03.04.2024 року.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/23723/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно п. 56.19. ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Положення пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу ПК України є спеціальними щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Більш скорочені строки звернення до суду у разі попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язані з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 28.09.2023 року у справі №640/19482/22, від 20.02.2024 року у справі №260/7315/23, від 06.03.2024 року у справі №260/6165/23.

Отже, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 31.01.2024 року у справі №320/1753/23.

Сам позивач в тексті позовної заяви зазначає, що використав процедуру адміністративного оскарження, відповідне рішення прийнято 11.06.2024 року, це рішення позивач отримав 17.06.2024 року. Оскільки позов подано 30.08.2024, місячний строк звернення до суду пропущено.

В тексті позовної заяви позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання позивач посилається на положення законодавства, згідно яких строк звернення до суду з цим позовом є більшим, ніж один місяць, а також на значну кількість повітряних тривог та відключень світла в період пропуску строку звернення до суду. Також згадується захворювання представника та значний обсяг судових справ на його супроводженні, зниження продуктивності після одужання. Разом з тим позивач посилається на ліквідаційну процедуру, яка запроваджена щодо нього.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Передусім суд наголошує на тому, що строк звернення до суду з цим позовом в наявній юридичній ситуації складає один місяць, який обчислюється з наступного дня від дня прийняття рішення за результатом процедури адміністративного оскарження спірного ППР. Це правило прямо передбачено п. 56.19. ст. 56 Податкового кодексу України, його релевантність та належність застосування судом в цій справі підтверджується вищевикладеними правовими висновками Верховного Суду. Як наслідок, усі доводи позивача щодо іншого строку звернення до суду відхиляються судом як необґрунтовані.

Суд переходить до оцінки кожного з аргументів позивача на підтвердження поважності причин строку звернення до суду.

Позивач вказав, що рішення за результатом адміністративного оскарження ним отримано 17.06.2024 року. Слід зазначити, що копія такого рішення до суду не надана, також в наявності лише роздруківка трекінгу невстановленого листа з веб-сайту АТ «УкрПошта». Для підтвердження того, що цей трекінг належить листу, що направлено позивачу органом, який розглядав адміністративну скаргу позивача, належить надати поштовий конверт, в якому зазначено як номер поштового відправлення, так і відправника. Наразі ж обставина отримання позивачем 17.06.2024 року відповідного рішення не підтверджена.

Слід зважати на обставину, крізь призму якої судом оцінюватимуться наступні причини пропуску строку звернення до суду позивач використав процедуру адміністративного оскарження. Ця обставина сама по собі свідчить, що позивач вже станом на дату подання адміністративної скарги мав сформовану правову позицію щодо правомірності спірного ППР. З цих підстав позивачу належить надати як свою скаргу, так і рішення, прийняте за результатом її розгляду. Наразі ж в наявності твердження самого позивача про те, що 12.04.2024 року ним подана відповідна скарга. Тобто, станом на 12.04.2024 року позивач вже мав власну сформульовану та формалізовану правову оцінку спірного ППР. Ця обставина очевидно та суттєво впливає на можливість позивача своєчасно звернутися до суду.

Також суд зауважує, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі №500/1912/22.

Позивач посилався на значну кількість повітряних тривог в період з червень-серпень 2024 року, на підтвердження цієї обставини надано роздруківку відповідної інформації.

Суд констатує, що юридичне значення має передусім тривалість повітряних тривог, а також період доби, протягом якого тривога тривала. При цьому суд не заперечує необхідність перебування під час повітряних тривог в укритті, а також враховує витрати часу на переміщення до укриття та загальний вплив регулярного переміщення в укриття, в т.ч. в неробочий час, на спосіб життя людини.

Надана позивачем роздруківка містить несистематизовану інформацію про повітряні тривоги. Аналізуючи таку інформацію слід констатувати, що мали місце як робочі дні, коли повітряна тривога не оголошувалась взагалі (наприклад, 16-18.06.2024 року, 28.06.2024 року, 03.07.2024 року та ін), так і дні, коли тривога оголошувалася на нетривалий час протягом всього дня (наприклад, 23.06.2024 року, 02.07.2024 року та ін).

Узагальнюючи відповідні відомості суд констатує, що відповідна кількість повітряних тривог, їх тривалість та розподіл по робочим дням не є підставою, яка б виправдовувала пропуск строку звернення до суду наявної тривалості та за наявних фактичних обставин.

Позивач посилався на відключення світла, однак жодних доказів на підтвердження тривалості таких відключень, їх наявність в робочий час протягом робочих днів та інші обставини, які б дозволяли оцінити значущість наведеного твердження для цілей обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Позивач посилався на захворювання представника та обсяг справ на його супроводженні. Суд зазначає, що обсяг робочого навантаження працівників позивача є його внутрішньо організаційною компетенцією і не впливає на строк звернення до суду. Позивачем не підтверджено ані кількість представників, ані неможливість замінити представника в період його хвороби, ані факт хвороби працівника, ані неможливість здійснити представництво керівником позивача, в т.ч. з урахуванням того, що правова позиція позивача щодо спірного ППР сформована задовго до отримання результатів адміністративного оскарження.

Позивач посилався на триваючу щодо нього ліквідаційну процедуру. Сама по собі ця обставина підтверджена, однак жодних доказів її впливу на спроможність позивача дотриматись строку звернення до суду позивачем не доведена. Прикметно, що ця ж обставина очевидно мала вплив і на використання позивачем процедури адміністративного оскарження, однак такий строк звернення позивачем дотримано. Також слід зауважити, що процедура ліквідації позивача розпочата з 25.02.2022 року згідно доводів самого позивача. Як наслідок, позивач мав достатню кількість часу для адаптації та організації представництва своїх інтересів в національних судах. Реальність здійснення відповідних дій підтверджується кількістю судових справ за участю позивача.

Враховуючи вищевикладене, співставляючи тривалість пропуску строку звернення до суду з викладеними обставинами, зважаючи на використання процедури адміністративного оскарження суд констатує, що наведені причини пропуску строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними за обставин цієї справи.

З цих підстав суд визнає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, в зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення такого строку.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Окрім цього, відповідно до ч. 7 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

В порушення вказаного нормативного положення до позовної заяви не додано засвідченої належним чином копії ППР, яке є предметом оскарження.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів;

- засвідчену належним чином копію податкового повідомлення-рішення від 03.04.2024 року №, разом з доказами його направлення відповідачу в підсистемі «Електронний Суд».

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко