Справа № 732/1006/24
Суддя: Лиманська М. В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 732/1006/24
Провадження № 2-а/732/8/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді - Лиманської М.В., у присутності секретаря - Дударенко Ю.П., за участі позивачки - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Шадуйкіса Г.В., представників відповідача - Кобеняк І.А., Денисюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області (вул. Шевченка, 51а, м. Чернігів) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - головний спеціаліст Городнянського сектору управління Державної міграційної служби в Чернігівській області Денисюк Дмитро Олександрович (вул. Троїцька, 10, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області),

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧГ №001359, винесену 24 травня 2024 року головним спеціалістом Городнянського сектору управління Державної міграційної служби в Чернігівській області Денисюком Д. О. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, та провадження по справі закрити. Також позивачка просила скасувати рішення №2 від 29 травня 2024 року суб`єкта владних повноважень - головного спеціаліста Городнянського сектору управління Державної міграційної служби в Чернігівській області Денисюка Д. О. про примусове повернення позивачки до країни походження або до третьої країни.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті її батьків, які були українцями, її удочерила сестра її матері ОСОБА_3 . Позивачка проживала у сім`ї Подосинових до 1989 року, після чого виїхала до республіки білорусь. У 2017 році, будучи громадянкою республіки білорусь, позивачка приїхала до України та з того часу постійно проживає у с.Хоробичі Городнянського (після реформування - Чернігівського) району Чернігівської області.

24 травня 2024 року головним спеціалістом Городнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Денисюком Д.О. відносно позивачки було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЧГ №001373, з якого слідує, що позивачка порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів та ухилялась від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування. Того ж дня, постановою серії ПН МЧГ №001359 головного спеціаліста Городнянського сектору УДМС в Чернігівській області Денисюка Д.О. позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3570 грн.

Крім того, 29.05.2024 головним спеціалістом Городнянського сектору УДМС у в Чернігівській області Денисюком Д.О. було прийнято рішення № 2 про примусове повернення позивачки до країни походження або третьої країни.

Позивачка стверджує, що звернутися до уповноваженого органу УДМС вона була позбавлена можливості через введення в Україні воєнного стану та активні бойові дії.

Позивачка вважає, що оскільки при винесенні оскаржуваних постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності та рішення про примусове повернення до країни походження були порушені норми чинного законодавства та не встановлені дійсні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ці рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 26 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник позивачки просив урахувати, що батьки ОСОБА_1 - українці, що відображено у свідоцтві про народження позивачки. Остання з дитинства проживала з рідними бабою, дідом та тіткою в селі Хоробичі Городнянського району Чернігівської області, з першого по десятий клас відвідувала Хоробицьку школу, після закінчення якої у 1989 році поїхала на навчання до республіки білорусь, де одружилася та залишилася проживати, у зв`язку із цим отримала громадянство цієї країни. Згодом з чоловіком у неї склалися неприязні відносини, тому вона повернулася до села Хоробичі, де проживала з 2017 року. Позивачка є юридично необізнана, не знала про її обов`язок звернутися до міграційної служби. Наразі позивачкою отримані документи, які підтверджують факт її родинних відносин з громадянами України (рідними бабою, дідом), а також факт проживання в Україні у період з 1977 по 1989 роки, навчання в Хоробицькій ЗОШ. Указані обставини, на думку представника позивачки, надають суду підстави для скасування оскаржуваних постанови та рішення та надання позивачці можливості оформити право на перебування на території України без повернення позивачки до республіки білорусь.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - Кобеняк І.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що враховуючи положення чинного законодавства, яким визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що перебувають в Україні, постанова про притягнення громадянки республіки білорусь ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та рішення про примусове повернення останньої до країни походження або третьої країни № 2 від 29.08.2024 були прийняті з урахуванням та дотриманням всіх норм чинного законодавства, підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Головний спеціаліст Городнянського сектору управління Державної міграційної служби в Чернігівській області Денисюк Д.О. у судовому засіданні з приводу заявлених вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що позивачка порушила законодавство України про правовий статус іноземців, без наявності поважних причин перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, з 2017 року проживала на території України без оформлення відповідного права, всіх передбачених законом документів для оформлення права на перебування в Україні не подала.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Нефтекумск Ставропольського краю РСФСР, її батьками вказані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . (а.с.9)

З копії погосподарської книги та довідки Хоробицького старостинського округу Городнянської міської ради №284 від 21.09.2021 убачається, що ОСОБА_4 з 1977 року і по 05 вересня 1989 року була зареєстрована та проживала у будинку АДРЕСА_1 . (а.с.11,12)

Прізвище ОСОБА_4 після укладення шлюбу - « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . (а.с.10)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Республіки Білорусь, документована паспортом громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_3 , який виданий 11 січня 2017 року. (а.с 7-8)

24 травня 2024 року головним спеціалістом Городнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Денисюком Д.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №001373 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. В протоколі зазначено, що 24.05.2024 об 11год.47 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка респубілки білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, з 30.09.2017, та ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування. У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також її права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується особистим підписом останньої у протоколі про адміністративне правопорушення. ( а.с.16-16 зв.)

На підставі вищевказаного протоколу, 24 травня 2024 року спеціалістом Городнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Денисюком Д.О. було винесено постанову ПН МЧГ №001359 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3570 грн. Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримала 24.05.2024, про що свідчить її особистий підпис у постанові. (а.с.57)

29.05.2024 головним спеціалістом Городнянського сектору УДМС у в Чернігівській області Денисюком Д.О. було прийнято рішення № 2 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни у термін до 27 червня 2024 року. ОСОБА_1 зобов`язалась до 27.06.2024 залишити територію України, про що свідчить її власноручний підпис у цьому рішенні. (а.с.58-59)

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим актом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI.

Статтею 4 даного Закону визначений виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.5 вищезазначеної Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: - дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; - дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; - якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; - затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства, цей перелік є вичерпним.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено судом, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 перетнула державний кордон на в`їзд в Україну 02 липня 2017 року та перебувала на території України на підставі паспорта громадянина республіки білорусь № НОМЕР_3 . Термін законного перебування ОСОБА_1 на території України закінчився 30 вересня 2017 року.

Разом з тим, починаючи з 30.09.2017, а саме з часу спливу строку законного перебування ОСОБА_1 на території України, до моменту винесення рішення від 29 травня 2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 не вживала жодних заходів для легалізації свого проживання (перебування) на території України.

При цьому, суд враховує, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивачка не зверталася, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала.

Доказів протилежного позивачкою не надано, так як і не надано належних та допустимих доказів вчинення нею дій з легалізації свого перебування на території України.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас, суд звертає увагу на те, що спірним рішенням про примусове повернення позивачці надано варіативність дій з метою залишення території України, зокрема виїхати або до країни походження (республіки білорусь), або до третьої країни.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що головний спеціаліст Городнянського сектору управління Державної міграційної служби в Чернігівській області Денисюк Д.О. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення позивачки до країни походження або до третьої країни від 29.05.2024 відсутні.

Щодо правомірності постанови серії ПН МЧГ №001359 від 24.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 3570 грн, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено та не спростовано учасниками справи, що граничний термін перебування ОСОБА_1 на території України сплив 30 вересня 2017 року, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №001373 та постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧГ №001359 позивачка перебувала на території України без документів на право проживання в Україні, більш як 30 днів, чим порушила вимоги ч. 1, 3 ст. 3, ст. 4, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вказані обставини свідчать про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст.203 КУпАП та, як наслідок, про правомірність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧГ №001359.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення №2 від 29.05.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни стосовно громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та постанова серії ПН МЧГ №001359 від 24.05.2024 про накладення на останню адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 3570 грн, прийняті з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.72,77,90,241-246,286, 288 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 05.09.2024.

Суддя М.В.Лиманська