Справа № 826/21859/15
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Черкаської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості, -

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Будпостач» звернулося з позовом до Черкаської митниці ДФС, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці ДФС від 27.05.2015 №902000003/2015/301875/2 про коригування митної вартості товарів;

- стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. у за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Черкаської митниці ДФС на користь ПП «Будпостач».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення про коригування митної вартості товарів є не обґрунтованим, прийняте з грубим порушенням митного законодавства України, наведені у ньому факти є надуманими, не підтверджені документально, не відповідають дійсності та фактичним обставинам.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В постанові від 03 вересня 2020 року Верховний Суд вказував, що судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою та, як наслідок, не надано оцінки доводам позивача щодо того, що відсутність в інвойсі чітко визначених умов оплати товарів не може бути підставою для коригування його митної вартості, адже остання визначена з врахуванням умов поставки й встановленої в інвойсі та інших документах ціни, а також не встановив, яким чином ця обставина як така вплинула або могла вплинути на правильність заявленої Підприємством митної вартості товарів. Також не враховано судами й тверджень Підприємства про те, що під час митного оформлення ним подавалась довідка про вартість перевезення (про що зазначив й сам відповідач у картці відмови та оскаржуваному рішенні), а тому неподання ним договору про здійснення транспортно-експедиційного обслуговування (який до того ж Митницею додатково не витребовувався) не могло бути підставою для здійснення коригування митної вартості. Водночас в оскаржуваному рішенні Митниця посилалась на те, що відповідно до документу, який підтверджує вартість перевезення, страхування вантажу не передбачено, проте декларантом подано страховий сертифікат №00339 від 25 травня 2015 року, втім, як вказує позивач таке страхування здійснювалось на підставі окремого договору, що не суперечить вимогам законодавства, а витрати по страхуванню включені у митну вартість, що, однак, залишилось поза увагою та дослідженням суду.

При повторному розгляді справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що під час проведення контрою правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що документи, надані декларантом, містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та надані не в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 28 липня 2024 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 серпня 2024 року.

Зважаючи на перебування суддів колегії Ключковича В.Ю та Парінова А.Б. у відпустці, 21 серпня 2024 року адміністративну справу № 826/21859/15 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 28 серпня 2024 року.

У судове засідання 28 серпня 2024 року учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство «Будпостач», код ЄДРПОУ - 24267110, зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08.04.2013 між приватним підприємством «Будпостач» (покупець) та компанією TAIZHOU OUKE PUMP CO., LTD (Китай) (продавець) був укладений прямий контракт №347, відповідно до умов якого продавець виготовляє та продає, а покупець купує з доставкою на територію України серед іншого насосне обладнання та запчастини до нього.

10.04.2013 для організації перевезення товарів до України позивач уклав з експедитором дочірнім підприємством «Кюне і Нагель» договір транспортного експедирування №КН0030FS.

24.12.2014 до контракту від 08.04.2013 №347 було укладено додаткову угоду № 3, згідно з якою сторони домовилися про те, що покупець приймає на себе обов`язок гарантійного ремонту та гарантійне обслуговування на власному сервісному центрі, а у випадку необхідності заміну товарів, які купуються у продавця, а продавець дає покупцю знижку до 15%, яка зазначається в інвойсі.

12.01.2015 продавець надав позивачу прайс-листа щодо ціни товарів, а 23.04.2015 продавець виписав позивачу комерційний інвойс №15OUKEA-008 на насоси та запчастини до насосів за ціною 28 280 доларів США на умовах поставки правил Інкотермс 2000 FOB порт NINGBO в Китаї.

25.04.2015 для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація №3101 2015 0519 0836 53, згідно з якою насоси для води моделі WQD12 мають ту ж вартість, що зазначена в інвойсі від 23.04.2015 № 15OUKEA-008 та прайс- листі виробника товарів компанії TAIZHOU OUKE PUMP CO., LTD від 12.01.2015.

27.04.2015 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 4359-0177-504.015.

30.04.2015 на товари, що вказані в комерційному інвойсі був виписаний сертифікат походження форми A №15C3326A2480/00009.

22.05.2015 для підтвердження транспортних витрат експедитор виписав позивачу довідку про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг.

На підставі міжнародної автомобільної накладної (CMR) від 25.05.2015 №8147 товари були доставлені від Південої митниці ДФС до відповідача.

26.05.2015 позивач для митного оформлення товарів подав відповідачу митну декларацію №902030000/2015/301875, у якій митну вартість товарів визначив у відповідності до вимог ст. 58 МК України за основним методом - за ціною договору з врахуванням ціни, зазначеної в інвойсі від 23.04.2015 № 15OUKEA-008 у сумі 28 280 дол. США.

Для підтвердження митної вартості товарів позивач разом з митною декларацією №902030000/2015/301875 подав відповідачу документи, серед яких контракт від 08.04.2013 №347, додаткова угода від 24.12.2014 №3 до контракту від 08.04.2013 №347, інвойс від 23.04.2015 № 15OUKEA-008, інвойс від 23.04.2015 № 145UKEA-008 (на запчастини), прайс-лист від 12.01.2015, довідка від 22.05.2015 про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг, страховий сертифікат від 25.05.2015 №00339, лист від 23.03.2015 компанії TAIZHOU OUKE PUMP CO., LTD.

27.05.2015 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №902000003/2015/301875/2 та виписав картку відмови у митному оформленні товарів №902000003/2015/00081.

27.05.2015 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією № 902030000/2015/301891, по якій надмірно сплатив митні платежі: мито 97,19 грн., додатковий імпортний збір 5273.03 грн., ПДВ 22 166,19 грн., всього на загальну суму 27 536,41 грн.

29.07.2015 керуючись п. 8 ст. 55 МК України позивач листом №193/ЮР направив до відповідача додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, серед яких: експортну декларацію Китаю №3101 2015 0519 0836 53; рахунок фактуру №1004 739 475 на оплату транспортних послуг; договір транспортного експедирування від 10.04.2013 №КН0030FS; лист «Альфа-Банк» від 25.06.2015 № 55607.27.3-189025.

10.08.2015 відповідач прийняв письмове рішення №679/10/23-70-25-43, яким відмовив у визнанні заявленої декларантом митної вартості з огляду на те, що наданими документами не усунуто виявлені розбіжності та не підтверджено відомості щодо ціни товарів.

Вважаючи спірне рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування, чинними на час прийняття спірного рішення.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Так, здійснюючи коригування визначеної позивачем за основним методом митної вартості імпортованих товарів, Митниця виходила з того, що пунктом 1 контракту №347 від 08 квітня 2013 року визначено, що умови оплати зазначаються в інвойсах або проформах-інвойсах, а пунктом 3 зазначеного контракту передбачені декілька можливих варіантів розрахунків за товар, разом з тим в інвойсі №150UKEA-008 від 23 квітня 2015 року щодо відомостей про умови оплати товару є посилання на контракт №347 від 08 квітня 2013 року, що не дає можливості встановити, що сторони дійшли згоди по всім істотним умовам договору при поставці даної партії товарів; відповідно до документу, який підтверджує вартість перевезення, страхування вантажу не передбачено, проте декларантом подано страховий сертифікат №00339 від 25 травня 2015 року; в наданих декларантом документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості (не подано договір про здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, документів від перевізника (експедитора), які передбачені договором та підтверджують вартість транспортно-експедиційних послуг).

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, позивач посилається на ті обставини, що відповідач протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи за відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, а тому протиправно вчинив наступні дії, направлені на прийняття рішення про коригування митної вартості.

Наразі, за правилами ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Крім цього, витребування додаткових документів за переліком ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України можливе за умови зазначення митницею того, який саме документ є необхідним та які конкретно відомості такий документ має підтвердити.

Тобто витребування всіх документів передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України можливе за умови надання митницею пояснень щодо кожного з документів, що не було зазначено в Рішенні.

Наразі, судом першої інстанції правильно встановлено, що в спірному рішенні відповідач не зазначив обставини, які повинні бути підтверджені додатково витребуваними документами.

Так, зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення вбачається, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, на думку контролюючого органу, містять розбіжності, а саме:

- відповідно до документу, що підтверджує вартість перевезення, вказано, що страхування вантажу не передбачено, проте присутній документ, що підтверджує вартість страхування №00339 від 25.05.2015;

- в наданих декларантом документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості (договір транспортно-експедиційне обслуговування, документи що підтверджують вартість послуг транспортування митниці не надавалися);

- в інвойсі від 23.04.2015 № 15OUKEA-008 відсутня інформація щодо порядку оплати товару та невідомо який спосіб оплати по даній поставці.

Колегія суддів зазначає, що твердження контролюючого органу про неврахування в ціні товару витрат на страхування вантажу спростовується тим, що згідно з п. 2.1. договору про транспортне експедирування від 10.04.2013 №КН0030FS між позивачем (клієнт) та ДП «Кюне і Нагель» (експедитор), сторони домовилися, що клієнт може доручити експедитору організувати страхування вантажу клієнта за рахунок останнього, про що сторони домовляються при погодженні заявки.

Тобто, ДП «Кюне і Нагель» зобов`язане організувати страхування вантажів лише за дорученням позивача, а оскільки позивач не доручав здійснити страхування, то в довідці про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг від 22.05.2015 ДП «Кюне і Нагель» зазначено, що страхування вантажу не передбачено.

Разом з тим, страхування товарів було здійснено на підставі договору від 01.08.2014 №01011/03/354, укладеному між позивачем та страховим товариством «Мегаполіс», яким було виписано страховий сертифікат від 25.05.2015 №00339. Документи про страхування товарів надані до митниці разом з митною декларацією, а витрати на страхування включені до митної вартості товарів.

Отже, митну вартість товарів було визначено з врахуванням витрат на страхування згідно з страховим сертифікатом від 25.05.2015 №00339.

Щодо відомостей у графі 33 оскаржуваного рішення про те, що в наданих декларантом документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості (договір транспортно-експедиційне обслуговування, документи що підтверджують вартість послуг транспортування митниці не надавалися), суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У ч. 1 ст. 334 МК України визначено, що органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари через митний кордон України тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Позивач перевозив товари водним та залізничним транспортом.

Підпунктом «є» пункту 2 ч. 1 ст. 335 МК України визначено документи, що подаються для митного контролю при перевезенні водним транспортом, серед яких передбачено: транспортні (перевізні) документи на товари (за наявності), які містять, зокрема, відомості про загальну кількість товарів, кількість вантажних місць, найменування товарів, вид упаковки.

У статті 138 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що при перевезенні водним транспортом коносамент є транспортним (перевізним) документом, у якому зазначаються: найменування вантажу, його маркування, кількість місць чи кількість та/або міра (маса, об`єм).

Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 335 МКУ, при перевезенні автомобільним транспортом, транспортним (перевізним) документом є міжнародна товаротранспортна накладна (тобто CMR).

Відповідно до ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення від 19.05.1956 (Конвенція CMR), ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів», п. 1 ч. 2 ст. 191 МКУ перевезення вантажів автомобільним транспортом супроводжується міжнародною автомобільною накладною (CMR).

Отже, Митний кодекс України не визначив документи, які повинні підтверджувати вартість транспортування товарів. Транспортні перевізні документи, зокрема коносамент та міжнародна товаротранспортна накладна CMR, що подаються контролюючому органу при перевезенні товарів водним та автомобільним транспортом, не містять відомостей про вартість транспортування.

Разом з тим, відповідачу надана довідка про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг від 22.05.2015, у якій вартість перевезення товарів становить 6323,20грн.

Відповідно до рішень ВАСУ від 11.11.2014 у справі №826/18223/13-а та від 16.12.2014 у справі №826/8398/14 - якщо надано довідку про витрати на транспортування, витребування інших документів, які підтверджують витрати на транспортування, є безпідставним.

При цьому, дана правова позиція була підтримана Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 «Про довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» де у пункті 14 Висновків зазначено, що «Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».

Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, адміністративне провадження № К/9901/5149/18, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Щодо твердження митного органу у графі 33 спірного рішення про те, що в інвойсі від 23.04.2015 № 15OUKEA-008 відсутня інформація щодо порядку оплати товару та невідомо який спосіб оплати по даній поставці застосовано, колегія суддів зазначає наступне.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати не повинні братися органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Така правова позиція підтримана Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 „Про довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року" де у пункті 3 Висновків визначено, що «Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта».

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 08.07.2022 у справі № 815/1718/16, касаційне провадження № К/9901/64047/18: «Щодо посилання митниці на не зазначення в інвойсі способу оплати за товар, як на наявність розбіжностей в документах, то суди цілком об`єктивно його відхилили, адже спосіб оплати товару не є ціноутворюючим фактором».

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, адміністративне провадження №К/9901/18588/18, що розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у митного органу були відсутні правові підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів, оскільки позивачем до митної декларації були додані документи, що підтверджують митну вартість товарів.

Натомість всі зауваження відповідача не свідчать про неповноту чи про недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, а тому рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем не у відповідності, а всупереч вимог Митного кодексу України.

При цьому, як встановлено з матеріалів справи, відповідач у спірному рішенні визначив митну вартість товару №1 за ціною договору щодо ідентичних товарів, товару №2 за резервним методом, а товару №3 за ціною договору щодо подібних товарів. Як джерело інформації для коригування митної вартості відповідачем взято вартість транспортування згідно з митною декларацією від 17.12.2014 №902030000/2014/304369, у якій вартість транспортування становила 19 384,4 грн.

Однак, позивач не погодився із розміром вартості транспортування товарів та пояснив, що згідно з наданою до митниці довідкою про витрати на транспортування від 22.05.2015 вартість перевезення товарів становила 6323,20 грн. Відповідач визнав заниженою таку вартість та на підставі цього здійснив коригування митної вартості.

Разом з тим, у подальшому, у липні - серпні 2015 року відповідач здійснив митні оформлення товарів позивача, у яких вартість транспортування товарів, за тим же маршрутом Ningbo (Китай) - Одеса (Україна), становила 2 297,02 грн. - 2 319,2 грн.

Так, за митною декларацією від 22.07.2015 №902030/2015/302338 вартість послуг перевезення контейнера згідно з довідкою від 20.07.2015 про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг, становить 2 297,02 грн., що у 2.76 рази менше від вартості у 6323, 20 грн.

За митною декларацією від 13.08.2015 №902030/2015/302484 вартість послуг перевезення контейнера згідно з довідкою від 11.08.2015 про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг становить 2 230,8 грн., що у 2.84 рази менше від заявлених позивачем витрат на транспортування.

За митною декларацією від 20.08.2015 №902030/2015/302539 вартість послуг перевезення контейнера згідно з довідкою від 18.08.2015 про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг становить 2 319,2 грн., що у 2.73 рази менше від заявлених позивачем витрат на транспортування.

Таким чином, позивач наголошено на тому, що відповідач безпідставно як джерело інформації для коригування митної вартості використав вартість транспортування згідно з митною декларацією від 17.12.2014 №902030000/2014/304369, так як вартість транспортування значно зменшилася, що підтверджено оформленими відповідачем митними деклараціями.

Судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено, що у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при її визначенні.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 ст.55 МК України прийняте органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Також, дані вимоги були підтримані Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 «Про довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» де у пунктах 16, 18 та 22 Висновків зазначено: «У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості, орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умов поставки, комерційних умов, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, тощо.

Згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, провадження № К/9901/45484/18, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 21.02.2020 у справі №813/1229/16, адміністративне провадження №К/9901/10823/18 - митниця, приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 300/3386/20, касаційне провадження № К/9901/33581/21, визначено, що «дотримання умов прийняття рішення про визначення митної вартості в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування».

При цьому, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідач у спірному рішенні не навів обґрунтування числового значення визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст. 55 МК України.

Окрім цього, відповідачем не вказано у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. Також, не навів порівняння характеристик товарів, не вказав обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), тощо.

Отже, зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень ч.2 ст.55 МК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання органу доходів і зборів недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на визначену ним ціну товару.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обов`язок декларанта кореспондується із повноваженнями органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Зважаючи на викладене, контролюючий орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

Отже, відповідач дійшов помилкового висновку про неможливість на основі поданих документів підтвердити складові частини митної вартості.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 04.09.2024р.)