Справа № 160/22920/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича, яка викладена у листі від 15.08.2024 року №01.29/6334, щодо не повернення ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 500 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 8 316,40 грн., стягнутих в межах виконавчого провадження 72122397;
- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича на користь ОСОБА_1 грошові коштів у розмірі 8 816,40 грн, які складаються з витрат виконавчого провадження у розмірі 500 грн. та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 8 316,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.04.2023 року по справі №213/2934/22 було стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 80 684,57 грн. В подальшому приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №213/2934/22 про стягнення вищезазначених грошових коштів та в подальшому закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа. Також позивач зазначає, що постановою Дніпровського апеляційного суду вказане рішення скасовано та в стягненні вказаних грошових коштів відмовлено. При цьому ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу допущено поворот вищезазначеного рішення суду. У зв`язку з цим позивачем було подано заяву до відповідача щодо повернення стягнутої основної винагороди та витрат виконавчого провадження, однак відповідач протиправно відмовив у поверненні даних коштів. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
27.08.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
30.08.2024 року Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що приватний виконавець забезпечив повне фактичне виконання судового рішення, що на час примусового виконання набрало законної сили, та не було скасовано у встановленому законом порядку. Відповідач наголошує, що предметом розгляду заяви про поворот виконання рішення суду не можуть виступати стягнута основна винагорода та витрати виконавчого провадження. Також відповідач зауважив, що повернення основної винагороди є неможливим, оскільки станом на поточну дату відсутні обставини, що зумовлюють їх повернення, а ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2024 року по справі №213/2934/22 зазначене повернення взагалі не передбачено. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
11.04.2023 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №213/2934/22 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.
26.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександром Володимировичем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №72122397, якою стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 8 316,55 грн.
26.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександром Володимировичем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №72122397, якою визначено для боржника - ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.
21.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександром Володимировичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №72122397 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
06.12.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №213/2934/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задоволено.
Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2023 року скасовано та ухвалено нове рішення по справі.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп.
22.07.2024 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №213/2934/22 заяву адвоката Мотуза Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поворот виконання рішення задоволено частково.
Допущено поворот виконання заочного рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2023 року, ухваленого у цивільній справі №213/2934/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.
14.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про повернення стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів в межах ВП №72122397 у розмірі 500,00 грн. витрат виконавчого провадження та 8 316,40 грн. основної винагороди.
15.08.2024 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович розглянув заяву ОСОБА_1 від 14.08.2024 року та листом за №01.29/6334 відмовив у поверненні стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів в межах ВП №72122397 у розмірі 500,00 грн. витрат виконавчого провадження та 8 316,40 грн. основної винагороди.
Непогоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приписами ч.1, 5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 1ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно із ч.1-5 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:
1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;
2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи положення ч.4 та 5 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», суд дійшов висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (ч.6 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця»(далі - Порядок №643).
Відповідно до пункту 12 Порядку №643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.03.2020 року у справі №260/801/19.
Водночас, п.5, 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
- скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
- фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом
Згідно ч.1, 2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Суд зазначає, що відповідачем було закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до скасування заочного рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2023 року та ухвалення нового рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовлено.
Водночас ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2024 року по справі №213/2934/22 допущено поворот виконання заочного рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2023 року, ухваленого у цивільній справі №213/2934/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти в розмірі 83 165,57 грн.
Суд зауважує, що з огляду на положення ч.1, 2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не є коштами, які були стягнуті за рішенням суду, яке скасовано за наслідками апеляційного перегляду, а тому вони не підлягали поверненню в порядку повороту виконання.
Суд звертає увагу, що виконавчий збір (в даному випадку основна винагорода приватного виконавця) не стягується у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
В свою чергу в даному випадку станом на момент закінчення виконавчого провадження рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, не було скасовано, а отже відповідач в порядку п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчив виконавче провадження.
При цьому в даному випадку закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає повернення стягнутої основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у поверненні витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Відповідно до ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Згідно ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Згідно з ч.3 ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя В.В. Горбалінський