Справа № 380/9129/24
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 рокусправа № 380/9129/24
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Центральна, 3, с. Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131; ), в якій просить:

- визнати протиправним рішення про відмову відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області реєстраційний номер документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва MU01:8140-5963-7571-7199 від 01.12.2023 у видачі ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень №А367328589 на належні йому на праві власності земельні ділянки кадастровий номер :04:000:0071, :04:000:2600, :04:000: 0223, :04:000:2048 на об?єкт будівництва: Нове будівництво складу та навіс для зберігання зернової продукції біля дороги Київ-Чоп км 552+750 м в с. Солонка, Львівського району, Львівської області;

- зобов?язати Відділ архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок кадастровий номер :04:000:0071, :04:000:2600, :04:000:0223, :04: 000:2048 на об?єкт будівництва: Нове будівництво складу та навіс для зберігання зернової продукції біля дороги Київ-Чоп км 552+750 м в с. Солонка, Львівського району, Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» фактично встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, який не підлягає довільному та/чи розширеному тлумаченню. При цьому, законодавством не передбачено право відповідача відступати від положень статті 29 вказаного Закону. Проте, наведена відповідачем підстава для відмови у видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, у зв`язку з відсутністю містобудівної документації не передбачена Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11.04.2018 у справі №803/1231/17, від 11.07.2019 у справі №369/9003/16-а, від 17.10.2019 у справі №569/4123/16-а, від 24.02.2020 у справі №569/4122/16-а, позивач вказує, що підготовка і подання на затвердження відповідної ради містобудівної документації (в тому числі детального плану території) відноситься до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, а тому позивач не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді неможливості реалізувати свої права на земельну ділянку, включаючи її забудову, від неналежного виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків щодо розроблення та затвердження детального плану території. Зазначає, що сама по собі відсутність детального плану території, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 06.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Однак, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи від відповідача на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №313422244 від 26.10.2022, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:2600. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 24.09.2015, цільове призначення вказаної земельної ділянки « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства». Категорія земель: «Землі сільськогосподарського призначення».

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29474207 від 20.07.2017, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0071. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 02.06.2023, цільове призначення вказаної земельної ділянки « 01.06 Для колективного садівництва». Категорія земель: «Землі сільськогосподарського призначення».

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169484261 від 06.06.2019, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0223. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 29.05.2023, цільове призначення вказаної земельної ділянки « 01.06 Для колективного садівництва». Категорія земель: «Землі сільськогосподарського призначення».

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169484261 від 06.06.2019, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:2048. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 29.05.2023, цільове призначення вказаної земельної ділянки « 01.06 Для колективного садівництва». Категорія земель: «Землі сільськогосподарського призначення».

24.11.2023 позивач подав звернення до Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо видачі містобудівних умов та обмежень на належні йому на праві власності земельні ділянки кадастрові номери: :04:000:0071, :04:000:2600, :04:000: 0223, :04:000:2048 на об?єкт будівництва: Нове будівництво складу та навіс для зберігання зернової продукції біля дороги Київ-Чоп км 552+750 м (ліворуч) в с. Солонка, Львівського району, Львівської області.

01.12.2023 відповідач прийняв рішення про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень №А367328589, реєстраційний номер документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва MU01: 8140-5963-7571-7199 від 01.12.2023.

Підставою для відмови відповідачем зазначено ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, з приміткою про відсутність містобудівної документації, що відповідає даному об`єкту проектування.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VІ від 17 лютого 2011 року (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - Закон № 3038-VІ). Цей Закон № 3038-VІ встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Пунктом 7 цієї ж статті передбачено, що містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно з вимогами п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 3038-VI планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку (ч. 2 ст. 8 Закону № 3038-VI).

Як слідує з ч. 1 ст. 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 Закону № 3038-VI забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється містобудівною документацією на місцевому рівні (ч.1 ст. 25 Закону №3038-VI).

Статтею 20 Земельного кодексу України (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ЗК України) визначено, що при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу; земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності, віднесених до категорій земель житлової та громадської забудови, земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, а також земельних ділянок (крім земельних ділянок, розташованих на територіях, об`єктах природно-заповідного фонду, та земельних ділянок лісогосподарського призначення), на яких розташовані будівлі, споруди, що є у приватній власності землекористувача, який використовує земельні ділянки на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, може здійснюватися землекористувачем. У такому разі зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою.

Зміна землекористувачем цільового призначення земельної ділянки державної, комунальної власності, наданої йому в користування (крім постійного користування) без проведення земельних торгів для провадження певної діяльності, не повинна призводити до провадження ним на такій земельній ділянці іншої діяльності (крім випадків розташування на земельній ділянці будівель, споруд, що перебувають у власності землекористувача).

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Таким чином, планування та забудова земельних ділянок здійснюється, у тому числі, їх власниками, виключно в межах їх цільового призначення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 26 Закону № 3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (ч. 4 с. 26 Закону № 3038-VI).

Як встановлено ч. 5 ст. 26 Закону № 3038-VI, проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Частиною 1 статті 29 Закону № 3038-VI встановлено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (ч. 2 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Частиною 4 статті 29 Закону № 3038-VI визначено виключні підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а саме:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Суд звертає увагу, що вищезазначений перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 29 Закону № 3038-VI надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Згідно з вимогами ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Суд зазначає, що згідно з додатком 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, землі, які за категорією відносяться до земель сільськогосподарського призначення (земельні ділянки, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; земельні ділянки, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше), за цільовим призначенням можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства (01.03) та колективного садівництва (код 01.06).

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Статтею 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» встановлено, що земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Частиною 1 ст. 375 Цивільного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

У контексті наведеного суд наголошує, що у земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:2600, :04:000:0071, :04:000:0223, :04:000:0223, які належать позивачу на праві приватної власності встановлено саме цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» та «для колективного садівництва», що не забороняє розміщення на такій території будівель для зберігання сільськогосподарської продукції.

Оскільки вказані земельні ділянки належать позивачу на праві приватної власності, останній має право на планування та забудову таких ділянок в межах їх цільового призначення, відповідно до вимог містобудівної документації.

Як вбачається зі спірного рішення Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області №А367328589 від 01.12.2023, відповідачем не було встановлено неподання позивачем визначених частиною третьою статті 29 Закону № 3038-VI документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, крім того, не було виявлено недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельними ділянками.

Разом з тим, єдиною підставою для відмови позивачу у видачі містобудівних умов та обмежень у рішенні №А367328589 від 01.12.2023 вказано, п. 3 ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

При цьому, у примітці до рішення відповідач послався на відсутність містобудівної документації, що відповідає даному об`єкту проектування.

З даного приводу суд звертає увагу, що згідно з приписами ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень може бути не відсутність затвердженої містобудівної документації на місцевому рівні, а саме виявлена невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам такої містобудівної документації.

На переконання суду, нормативна конструкція ч. 4 ст. 29 Закону №3038-VI, де передбачені підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, передбачає оцінку відповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, яка вже затверджена і є чинною.

Тобто, фактично у відповіді міститься посилання на невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (детального плану території), який ще не затверджений.

Отже, відповідачем не було виявлено невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а тому його посилання на відсутність містобудівної документації на місцевому рівні є такими, що не передбачені законом як підстава для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.

Генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ч.1 ст.17 Закону № 3038-VI).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 3038-VI детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону № 3038-VI детальний план території визначає: принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; у межах визначеного комплексним планом, генеральним планом населеного пункту функціонального призначення режим та параметри забудови території, розподіл територій згідно з будівельними нормами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; черговість та обсяги інженерної підготовки території; систему інженерних мереж; порядок організації транспортного і пішохідного руху; порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до підпункту 6 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території. Відтак, наміри забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із генерального плану. При цьому, така підстава відмови у наданні містобудівних умов та обмежень як відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного генерального плану, є неправомірною.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №803/1231/17, від 11 липня 2019 року у справі №369/9003/16-а, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а, від 24 лютого 2020 року у справі №569/4122/16-а.

Враховуючи, що підготовка і подання на затвердження відповідної ради містобудівної документації (в тому числі детального плану території) відноситься до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, а тому позивач не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді неможливості реалізувати свої права на земельну ділянку, включаючи її забудову, від неналежного виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків щодо розроблення та затвердження детального плану території.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі № 569/4122/16-а.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень для проектування нового об`єкта будівництва на вказаних вище земельних ділянках, у зв`язку з відсутністю містобудівної документації. При цьому, будь-яких інших підстав, передбачених ч. 4 ст. 29 Закону №3038-VI, для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень відповідач ані у спірному рішенні, а ні під час розгляду даної справи не навів, а суд не встановив.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у видачі ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень №А3.12.2023, реєстраційний номер документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва MU01: 8140-5963-7571-7199 від 01.12.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Відділ архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок кадастровий номер :04:000:0071, :04:000:2600, :04:000:0223, :04: 000:2048 на об?єкт будівництва: Нове будівництво складу та навіс для зберігання зернової продукції біля дороги Київ-Чоп км 552+750 м в с. Солонка, Львівського району, Львівської області.

При цьому, такий спосіб захисту порушеного права позивача не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, відсутність детального плану території не може бути підставою для ненадання містобудівних умов та обмежень, а інших передбачених законом підстав для відмови у їх видачі відповідачем не наведено і їх наявність в ході розгляду справи на підставі відповідних доказів не встановлено, що узгоджується з вже згаданою вище постановою Верховного Суду від 24.02.2020 у справі № 569/4122/16-а.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Щодо судового збору, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про відмову у видачі ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень №А3.12.2023, реєстраційний номер документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва MU01: 8140-5963-7571-7199 від 01.12.2023

Зобов`язати Відділ архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Центральна, 3, с. Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131; ) видати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок кадастровий номер :04:000:0071, :04:000:2600, :04:000:0223, :04: 000:2048 на об?єкт будівництва: Нове будівництво складу та навіс для зберігання зернової продукції біля дороги Київ-Чоп км 552+750 м в с. Солонка, Львівського району, Львівської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Центральна, 3, с. Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131; ) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна