Справа № 320/4496/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Справа № 320/4496/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві(далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначену Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, в якій здійснено обрахунок такої суддівської винагороди виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028, 00 грн;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначену Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (далі також - Порядок № 3-1), в якій здійснити обрахунок такої суддівської винагороди виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028, 00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач стверджував про протиправність застосування Відповідачем прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що абз. 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині застосування до розрахунку суддівської винагороди з 01 січня 2024 року розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб 2102 гривні не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.

Крім того, суд зазначив, що відповідно до вимог Порядку № 3-1, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється на підставі відповідної довідки, яка у даному випадку підлягає наданню саме ТУ ДСА в місті Києві.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», передбачено, що з 1 січня 2024 року визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102 гривні.

Апелянт зазначає, що неконституційною вказана норма не визнавалася, а тому суд повинен її застосовувати, та не може обирати самостійно із Закону про Державний бюджет більш сприятливий для Позивача розмір прожиткового мінімуму для обчислення його посадового окладу.

Крім того, територіальне управління зазначає, що обчислення Позивачу посадового окладу із розрахунку 3028 грн призведе до порушення принципу соціальної справедливості та дискримінації по відношенню до суддів, що здійснюють правосуддя.

Разом з тим, Апелянт стверджує, що він як розпорядник нижчого рівня не наділений правом самостійно здійснювати нарахування та виплату суддям суддівської винагороди у вищому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством України.

Також Апелянт посилається на правові висновки інших судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема Першого апеляційного адміністративного суду викладені у постанові від 02 серпня 2021 року у справі Nє360/503/21 та Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі Nє420/37236/23.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 та 03.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 1980 року народження, громадянин України. Указом Президента України від 04 жовтня 2005 року № 1412/2005 призначений на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року № 2868-VI обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 468/0/15-23 від 09 травня 2023 року позивача звільнено з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Враховуючи наведене, 10 травня 2023 року Позивач був відрахований зі штату Солом`янського районного суду м. Києва, а з 11 травня 2023 року ГУ ПФУ в м. Києві йому виплачується щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці.

При цьому, така виплата здійснюється на підставі довідки ТУ ДСА в місті Києві № 158 від 10 травня 2023 року, якою визначений розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ТУ ДСА в місті Києві у своїй довідці № 158 від 10 травня 2023 року для визначення розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, брало за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

17 січня 2024 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив видати йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначену Порядком № 3-1, в якій здійснити обрахунок такої суддівської винагороди виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028, 00 грн.

Водночас, своїм листом від 23 січня 2024 року № 6-445/24 ТУ ДСА в місті Києві відмовило у задоволенні такої заяви, оскільки «Управлінню фонд оплати праці по суддівській винагороді на 2024 рік доведений виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 грн. Управління, як розпорядник бюджетних коштів, не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету».

8. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402), Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 (далі - Порядок № 3-1).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом № 1402.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Як вже зазначалось, до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Частиною 9 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Відповідно до положень Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років;

- дітей віком від 6 до 18 років;

- працездатних осіб;

- осіб, які втратили працездатність.

Перелік основних соціальних і демографічних груп населення, викладений у Законі України «Про прожитковий мінімум» є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

01 січня 2024 року набрав чинності Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», статтею 7 якого установлено у 2023 році, зокрема, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня у розмірі 3028 гривень.

Зазначеною нормою Закону також установлено у 2024 році, зокрема, прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 6 розділу ІV Порядку № 3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою.

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Висновки суду апеляційної інстанції.

9. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій - Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

10. Як вже зазначалося апеляційним судом раніше, п.1 ч.3 ст.135 Закону №1401-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

11. Більш того, у Законі України «Про прожитковий мінімум», який дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, взагалі не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

12. З огляду на вищевикладене, колегія суддів наголошує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 на іншу розрахункову величину, яка ані Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ані Законом України «Про прожитковий мінімум» не передбачена - є неправомірною.

13. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

14. З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи Апелянта про відсутність у нього правових підстав для виплати суддівської винагороди з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

15. Аналогічну правову позицію щодо неправомірності застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 02 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі № 240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22 та ін.

16. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до суддів іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому не приймає до уваги посилання Апелянта на Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

17. Більш того, враховуючи колізію положень двох нормативно - правових актів рівня закону, суд вважає за можливе застосувати загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону", тобто при конкуренції норм в даному випадку необхідно застосувати правило пріоритетності норм спеціального закону, а саме Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

18. Твердження Апелянта про те, що обчислення Позивачу посадового окладу із розрахунку 3028 грн призведе до порушення принципу соціальної справедливості та дискримінації по відношенню до суддів, що здійснюють правосуддя, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на викладене вище.

19. Доводи територіального управління про те, що воно як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не наділений правом самостійно здійснювати нарахування та виплату суддям суддівської винагороди, колегія суддів до уваги також не приймає, оскільки нарахування та виплати суддівської винагороди Прзивачу не є предметом розгляду безпосередньо цієї справи.

20. Посилання Апелянта на правові висновки інших судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема Першого апеляційного адміністративного суду викладені у постанові від 02 серпня 2021 року у справі №360/503/21 та Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №420/37236/23 є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанції не є обов?язковими до врахування та не є джерелом права в контексті статті 7 КАС України.

21. При цьому, згідно з п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

22. Разом з тим ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що пенсійні виплати охоплюються ст. 1 Першого протоколу і їх можна вважати «майном» у значенні цього положення (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014).

При цьому у рішенні по справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року) та відсилає до якості законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I).

23. Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

24. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

25. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

26. Отже, апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року - без змін.

27. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 05 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк