Справа № 380/4489/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/4489/24 пров. № А/857/6793/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя Качур Р.П., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувсі до суду з адміністративним позовом Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, в якому просив: визнати порушення Сокільницькою сільською радою права позивача на інформацію, а саме: ненадання відповіді на запит від 29.12.2023 року; ненадання відповіді на запит від 29.12.2023 року своєчасно; зобов`язати відповідача надати відповідь на запит позивача від 29.12.2023 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви у строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 968,96 грн.

На адресу Львівського окружного адміністративного суду на виконання вимог ухвали від позивача надійшло клопотання (вх. № 17696 від 06.03.2024), у якому позивач вказав про те, що в поданому Клопотанні щодо доступу до правосуддя від 01.03.2024 року у пункті 4 він повідомив, що просить суд, забезпечити право на судовий захист згідно зі ст. 55 Конституції України шляхом звільнення позивача від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви. Бо вважає його найбільш справедливим при відсутності доходів, але, так як забезпечення доступу до правосуддя є саме повноваженням Суду, який ухвалює рішення за внутрішнім переконанням, то ОСОБА_1 в пункті 5 клопотання щодо доступу до правосуддя від 01.03.2024 року звернув увагу і на інші варіанти доступу до правосуддя бо саме суд має визначити який спосіб забезпечення права на доступ до правосуддя буде найбільш справедливим. Вважає, що саме суд згідно внутрішніх переконань та за результатом офіційного з`ясування обставин щодо неможливості сплати судового збору має визначити в який саме спосіб забезпечити доступ до правосуддя у справі № 380/4489/24 щоб такий спосіб був справедливим та не обмежував Конституційні та Конвенційні права на доступ до правосуддя. Також вказав, що в ухвалі суду від 04.03.2024 року у справі № 380/4489/24 зазначено: "При цьому, суддею встановлено, що відповідно до виписки по картці/банківському рахунку за період з 01.01.2023-31.12.2023, долученої до клопотання (вх. № 16388 від 01.03.2024), за вказаний період у позивача наявні надходження на рахунок в сумі 79484,13 грн. Отже, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання даного адміністративного позову до суду, складає 968,96 грн та не перевищує 5 відсотків (3974,20 грн) від річного надходження по вказаній картці/банківському рахунку позивача." При цьому, позивач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Позивач звернув увагу, що Закон вказує саме на "річний дохід позивача". Позивач зазначив, що рахунок по якому суд проводить розрахунок судового збору є волонтерським, про що ним повідомлено, а також долучено довідку. Як стверджує позивач зазначені надходження не являються доходом фізичної особи (п.п. "б" п.п. 165.1.54 п. 165.1 ст. 165 Податкового Кодексу України) і відповідно позивачем не може їх використовувати як власні кошти, а тим більше для сплати судового збору.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини про неможливість сплати судового збору за подання цього позову не підтверджуються наявними у справі доказами, судовий збір за подання позовної заяви не сплачено, а, отже, недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява № 28249/95) право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може...», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26.07.2005).

Позивачем до суду першої інстанції до клопотання (вх. № 16388 від 01.03.2024) було додано довідку про відкриття рахунка фізичною особою від 08.01.2024 № UAQ0FABVBGCALNK2 за формою № 4-РВ відповідно до Додатку 4 до Порядку формування та ведення Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюється шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Так, Порядок формування та ведення Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 30.10.2014 № 1089 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 листопада 2014 р. за № 1471/26248 (далі - Порядок).

Цим Порядком встановлюється механізм включення волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації (далі - волонтер АТО та/або здійснення заходів із забезпечення НБО) до Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та структура цього реєстру.

У цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

волонтер АТО та/або здійснення заходів із забезпечення НБО - фізична особа - благодійник (громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, яка перебуває в Україні на законних підставах), яка досягла вісімнадцятирічного віку, провадить волонтерську діяльність на добровільній та безоплатній основі, внесена до Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації згідно з Податковим кодексом України (далі - Кодекс) та Законом, надає благодійну допомогу на користь осіб, визначених у підпунктах «а» та «в» підпункту 165.1.54 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Кодексу;

Реєстр волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації (далі - Реєстр) - база даних, яка містить інформацію про волонтерів АТО та/або здійснення заходів із забезпечення НБО, що ведеться Державною податковою службою України за структурою, наведеною у додатку 1.

Згідно з п. 2.5 Порядку про включення / відмову у включенні фізичної особи - благодійника до Реєстру на підставі заяви, поданої в електронній формі, фізичній особі - благодійнику направляється інформація у квитанції, у якій у разі відмови у включенні фізичної особи - благодійника до Реєстру зазначається підстава для відмови у включенні, а також інформація про право повторного подання такою особою заяви та вичерпна інформація про документи, які відповідно до законодавства підтверджують припинення обставин, що були підставою для виключення фізичної особи - благодійника з Реєстру (у разі відмови у включенні фізичної особи - благодійника до Реєстру на підставі абзацу п`ятого пункту 2.3 цього розділу).

Доказів внесення ОСОБА_1 до реєстру волонтерів позивачем не надано.

У редакції п. 2.2 Порядку (в редакції, що діяла до 21.07.2023) фізична особа - благодійник разом із заявою про включення / внесення змін до Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за формою № 1-РВ подає: оригінал та копію документа, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, або сторінки паспорта у формі книжечки/зворотного боку паспорта у формі картки, до якої внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, або сторінки паспорта у формі книжечки, до якої внесена відмітка про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта або паспорта у формі картки, в якому проставлене слово «відмова», відповідно до яких фізична особа - благодійник обліковується в Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платника податків/серією та номером паспорта у формі книжечки або номером паспорта у формі картки (далі - реєстраційний номер облікової картки/серія (за наявності) та номер паспорта);

довідки (довідку) про відкриття/закриття рахунка фізичною особою за формою № 4-РВ (додаток 4), що призначений для здійснення благодійної діяльності (крім рахунків, що були закриті до 21 листопада 2013 року).

У свою чергу, редакція Порядку, яка діє з 21.07.2023, не передбачає вимоги щодо надання вищевказаної довідки.

Вказані обставини наводять до висновку, що сам факт відкриття рахунку для здійснення благодійної діяльності та отримання довідки за формою № 4-РВ не свідчить про зайняття особи волонтерською діяльністю. Разом з тим, вимога щодо отримання такої довідки після 21.07.2023 у Порядку відсутня, таким чином, вказана довідка не є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_1 є волонтером і використовує вказаний рахунок саме з метою волонтерської діяльності.

Констатація скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Таким чином, належних доказів на підтвердження відсутності достатніх коштів для оплати судових витрат (скрутного матеріального становища) на момент звернення до суду з позовною заявою позивачем до суду не надано, а тому неможливість сплатити судовий збір належним чином не доведено.

Апеляційний суд резюмує, що надані у суді першої інстанції копії документів ОСОБА_1 на підтвердження його майнового стану не містять повної інформації про його дійсний майновий стан, що унеможливлювало задоволення клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Колегія суддів наголошує, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може...», тим самим визначив, що питання звільнення від сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/4489/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська