Справа № 260/3699/24
Суддя: Грещук Р. П.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 260/3699/24

03 вересня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Костів Л.А., Іванова С.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.11.2023 року на виїзді з України у пункті пропуску автомобільного сполучення «ЧОП (Тиса)» під час прикордонного контролю ним було пред`явлено документ Тимчасове посвідчення громадянина України, термін якого закінчився 15.11.2023 року. У зв?язку з цим на нього було накладено адміністративне стягнення за порушення термінів перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Позивач вважає, що несвоєчасне продовження строку документа не позбавляє його отриманого громадянства. Він є громадянином України та строків перебування у своїй країні, як громадянин України не порушував. За таких обставин вважає, що стаття 203 КУпАП застосована до нього незаконно.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на звернення до суду позивач пояснив таке. Після складення щодо нього оскаржуваної постанови 26.11.2023 року він виїхав з сім`єю з території України до Угорщини. На територію України повернувся лише 29.04.2024 року, оскільки до 28.04.2024 року йому було заборонено в`їзд в Україну. Після повернення в Україну він звернувся до керівника НОМЕР_1 прикордонного Загону ДПС України з метою оскарження постанови до вищестоящої посадової особи. 20.05.2024 року отримав відмову у задоволенні своєї скарги, а тому 30.05.2024 року звернувся з даним позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України проти позовних вимог заперечив, вказуючи, що 26.11.2023 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «ЧОП (Тиса)» під час здійснення прикордонного контролю «Перевірка документів» на виїзд з території України позивач пред`явив прикордонному наряду тимчасове посвідчення громадянина України, термін якого закінчився 15.11.2023 року, та паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 04.02.2015 року, що дійсний до 04.02.2025 року. Будь-яких інших документів, що надають право для законного перебування на території України позивачем надано не було.

Встановивши, що термін дії тимчасового посвідчення громадянина України закінчився, а в паспортному документі позивача відсутня відмітка територіального органу або підрозділу ДМС України про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, особа, яка здійснювала перевірку, дійшла висновку про порушення позивачем вимог п/п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року № 150.

У зв?язку з цим на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, про що складено оскаржувану постанову від 26.11.2023 року № 018754.

Відповідач вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП посадова особа, уповноважена її розглядати, керувалась вимогами ст.38 КУпАП, справа розглядалась в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанова оформлена відповідно до вимог, установлених ст.ст.288, 289 КУпАП, зміст постанови доведено до відома особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, їй вручена копія постанови.

В запереченнях на відзив позивач ОСОБА_1 із викладеним у відзиві на позовну заяву не погоджується, вказуючи, що він є громадянином України, у правовідносинах з Україною він визнається тільки громадянином України, незважаючи на наявність у нього громадянства іншої держави.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року справу передано за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 08.07.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 07.08.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача - Костів Л.А., Іванов С.В. просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Вирішуючи питання стосовно пропуску строку звернення до адміністративного суду судом встановлено, що після складання оскаржуваної постанови від 26.11.2023 року позивач виїхав з території України до Угорщини. З рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.04.2024 вбачається, що позивачу з 20.12.2023 в`їзд на територію України був заборонений. Після звернення до Адміністрації Держприкордонслужби 14.04.2024 року йому надано одноразовий дозвіл на в`їзд в Україну на підставі якого він в`їхав 29.04.2024 року, що підтверджується листом Адміністрації Держприкордонслужби від 19.04.2024 року №02.3/С-3549/6361 та відмітками у паспортному документі і Контрольному талоні Волинської митниці (а.с.69, 70). З листа НОМЕР_1 прикордонного загону Держприкордонслужби №02.1/С-5419/231 від 20.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на постанову до вищестоящої посадової особи і отримав відмову. Після цього позивач у десятиденний строк 30.05.2024 року звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено - постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За правилами ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи неможливість звернутись із оскарженням постанови у десятиденний строк через обставини, що не залежали від волі позивача, а саме перебування за кордоном та неможливість в`їзду через заборону, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу ОСОБА_1 строку на звернення до адміністративного суду і розгляду справи по суті.

В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2023 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «ЧОП (Тиса)» під час здійснення прикордонного контролю «Перевірка документів» на виїзд з території України позивач ОСОБА_1 пред`явив прикордонному наряду тимчасове посвідчення громадянина України, термін якого закінчився 15.11.2023 року, та паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 04.02.2015 року, що дійсний до 04.02.2025 року.

Встановивши, що термін дії тимчасового посвідчення громадянина України закінчився, а в паспортному документі позивача відсутня відмітка територіального органу або підрозділу ДМС України про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, особа, яка здійснювала перевірку, дійшла висновку про порушення позивачем вимог п/п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року № 150.

У зв?язку з цим на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, про що складено оскаржувану постанову від 26.11.2023 року ЗхРУ №018754.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом оскаржити вказану постанову до вищестоящої посадової особи НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України. В.о. начальника НОМЕР_1 прикордонного загону на скаргу позивача надав відповідь №02.1/С-5419/231 від 20.05.2024 року, у якій зазначив, що ОСОБА_1 порушено порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, у зв?язку з чим підстави для поновлення строків оскарження та законні підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ № 018754 від 26.11.2023року - відсутні.

У матеріалах справи наявна копія двох сторінок паспорту громадянина російської федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданого позивачу 04.02.2015 року зі строком дії до 04.02.2025 року.

Судом також перевірено, що позивач ОСОБА_1 29.11.2021 року отримав тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 .

Також судом з`ясовано, що на звернення позивача від 10.02.2024 року до УДМС України в Івано-Франківській області щодо продовження терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України ним отримана відповідь у якій вказано, що станом на сьогоднішній день у УДМС області відсутня технічна можливість оформлення, обміну чи продовження терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України особам, які набули громадянство України засобами Реєстру. Тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 , терміном дії до 15.11.2023 року, яке було видане у зв?язку з набуттям громадянства України не оформлене засобами Реєстру через відсутність такої можливості.

В подальшому, на звернення позивача до ДМС України він отримав відповідь №УКЦ-С-147-24/6.4/1143-24 від 28.02.2024 року, у якій вказано, що 15.11.2021 року за рішенням УДМС в Івано-Франківській області оформлено набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (далі Закон). Станом на дату надання відповіді, рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України УДМС в Івано-Франківській області не приймалось. За твердженнями ДМС України ОСОБА_1 у правовідносинах з Україною є громадянином України.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 26.01.2022 року, виданої Надвірнянською міською радою Івано-Франківської області, місце проживання ОСОБА_1 , як громадянина України, з 02.02.2007 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформація про реєстрацію місця проживання позивача за вказаною адресою також підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади №2024/ від 07.08.2024 року.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи зі змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

За приписами ст.9 цього Закону, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч.2 ст.203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився.

У ст.245 КУпАП закріплено, що завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ст.251 КУпАП унормовано, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Положення ст.280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, за змістом оскаржуваної постанови, 26.11.2023 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «ЧОП (Тиса)» під час здійснення прикордонного контролю «Перевірка документів» на виїзд з території України позивач пред`явив прикордонному наряду тимчасове посвідчення громадянина України, термін якого закінчився 15.11.2023 року, та паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 04.02.2015 року, що дійсний до 04.02.2025 року.

Встановивши, що термін дії тимчасового посвідчення громадянина України закінчився, а в паспортному документі позивача відсутня відмітка територіального органу або підрозділу ДМС України про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, особа, яка здійснювала перевірку, дійшла висновку про порушення позивачем вимог п/п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року № 150, що свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірній постанові та обставинам справи, суд вказує на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно п.4 ч.1 ст.5 Закону документами, що підтверджують громадянство України, є тимчасове посвідчення громадянина України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням начальника УДМС у Івано-Франківській області від 15.11.2021 року року (Лист ДМС України № УКЦ-С-147-24/6.4/1143-24 від 28.02.2024 року), позивач ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», у зв?язку з чим йому видано тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_3 від 29.11.2021 року.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 5 ст.8 названого Закону особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Наведені норми дають можливість дійти висновку, що наслідком невиконання зобов`язання припинити іноземне громадянство є скасування рішення про оформлення набуття громадянства.

Матеріали справи не містять доказів скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України. За твердженнями ДМС України, наведеними у листі ДМС України №УКЦ-С-147-24/6.4/1143-24 від 28.02.2024 року, ОСОБА_1 у правовідносинах з Україною є громадянином України.

Автоматичного припинення громадянства України Закон не передбачає.

Суд також приймає до уваги ту обставину, що у зв`язку з неможливістю подання документа про припинення громадянства російської федерації, позивач подавав до ДМС України декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 року у справі №300/3214/23 визнано протиправними дії Надвірнянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Надвірнянського відділу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2022 року про прийняття декларації про відмову від громадянства (підданства) російської федерації і оформлення паспорта громадянина України у формі картки.

З вказаної постанови слідує, що позивач ОСОБА_1 вчинив всі необхідні дії для отримання паспортного документу громадянина України до закінчення терміну дії тимчасового посвідчення, проте не отримав їх з незалежних від нього причин.

Таким чином, на дату притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови позивач не втратив статус громадянина України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач будучи громадянином України, не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, оскільки не є ні іноземцем, ні особою без громадянства.

Крім того, згідно з п/п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, невиконання якого ставиться в провину позивачу як підстава притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Проте в оскаржуваній постанові, суб`єкт її винесення обмежився лише вказівкою на порушення цього пункту позивачем, не зазначивши обставин такого вчинення з якої дати та протягом якого періоду позивач перебував на території України. Отже, в постанові не встановлено строк перебування позивача на території України, як і строк на який позивач перевищив таке перебування.

Матеріали справи доказів на підтвердження таких обставин не містять.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Оскільки рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно позивача не скасоване, то і обов`язку виїхати з території України або звертатись із заявою про надання дозволу на імміграцію позивач не мав.

Вищезазначені обставини підтверджують, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №018754 від 26.11.2023 року, винесена відповідачем передчасно, за відсутністю належних доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, то з відповідача - суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

На підставі наведеного, керуючись п.6 ч.1 ст.1, ч.1 ст.2, ч.17 ст.4, п.4 ч.1 ст.5, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.ч.1, 2, 5 ст.8, ст.21 Закону України «Про громадянство України», ст.ст.7, 9, 245, ч.1 ст.247, 251, 280 КУпАП, ст.ст.86, 94, 98, 139, 158-163, 167, 186, 254, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ЗхРУ №018754 від 26.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.4 ст.286 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (місце знаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення

складено 06.09.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.