Справа № 750/4724/21
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року Чернігів Справа № 750/4724/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Краснової О.Р.,

представника позивача Авраменка Г.М.,

представника відповідача Маюри А.М.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.08.2024 просить: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1 556 781,60 грн за період з березня 2018 року по лютий 2021 року та 1 355 890,80 грн за період з березня 2021 року по вересень 2023 року незаконно утримуваних коштів та 200 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі № 2540/2596/18, яке набрало законної сили 25.10.2018, визнано неправомірними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення, проте до цього часу кошти в рахунок пенсії не сплачуються. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у тяжкості вимушених змін у його життєвих обставинах, позбавленні його та членів сім`ї значної частини матеріального забезпечення, затраченні часу та зусиль для відновлення попереднього стану, у відчутті його неспроможності, як працівника прокуратури, добитись відновлення в державі Україна своїх порушених цивільних прав. З урахуванням наведеного розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач визначає у сумі 200 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2021 року позов задоволено; стягнено з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 556 781,60 грн; стягнено з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року касаційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди закрито. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.09.2023 заяву ОСОБА_1 задоволено. Справу №750/4724/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди передано для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено суддю Заяць О.В.

Ухвалою судді Зайця О.В. від 23.11.2023 прийнято справу до провадження. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

21.12.2023 на підставі розпорядження керівника апарату суду №221, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Поліщук Л.О.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Поліщук Л.О. від 11.01.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

На підставі розпорядження керівника апарату Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 № 139 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи» дану справу, у зв`язку з відпусткою судді Поліщук Л.О. для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

10.04.2024 зазначену справу, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано на розгляд судді Падій В.В.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 18.04.2024 прийнято справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, до свого провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2024 вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10:00 год. 05.08.2024.

Ухвалою суду від 05.08.2024, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи заява про збільшення позовних вимог; закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год 00 хв 26.08.24.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити позивачу в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано неправомірними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення (т. 1 а. с. 5-7).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 заяву Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відкликання апеляційної скарги задоволено; апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто апелянту.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 набрало законної сили 25.10.2018.

09.01.2019 на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко В.М. від 18.01.2019 року було відкрите виконавче провадження №58128891 з виконання виконавчого листа №2540/2596/18, виданого 09.01.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом (т.1 а.с. 8).

У зв`язку з невиконанням рішення суду в повному обсязі, а саме з не виплатою пенсії в повному обсязі без обмежень, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренко С.В. від 07.02.2019 на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 5100 грн (т.1 а.с. 9).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі № 620/506/19 за позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України постанова заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 07.02.2019 року визнана протиправною та скасована (т.1 а.с. 10-12).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2019 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі № 620/506/19 скасовано, у задоволенні позову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України відмовлено (т.1.а.с. 13-15).

У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду в повному обсязі, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко В.М. від 25.04.2019 на боржника накладено штраф у подвійному розмірі 10200 грн (т.1 а.с.16).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі № 620/1458/19 у задоволенні позову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 25.04.2019 року відмовлено (т.1 а.с.17-19).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року залишено без змін (т.1 а.с.20-25).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №2540/2596/18 боржника Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України замінено на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (т.1 а.с.26).

29.10.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у зв`язку з продовженням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області невиконання Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надіслано повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кримінального правопорушення за ст. 382 КК України (т.1.а.с. 27, 28).

Також судом встановлено, що розпорядженням №2738 від 06.11.2018 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 26.03.2018, у розмірі 90 відсотків та розмір пенсії позивача склав 47655,70 грн, проте, оскільки позивач станом на момент призначення вказаної пенсії працював на посаді прокурора, то відповідач відповідно до пункту 13-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплачував пенсію позивачу відповідно до цього закону та розмір пенсії з 26.03.2018 склав 2374,62 грн, а після додаткової перевірки та перерахунку розмір пенсії з 26.03.2018 склав 3392,43 грн (т.1 а.с.31-32, 48, 49).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.02.2021 №638/04-16 з березня 2018 року по лютий 2021 року позивачу нарахована та виплачена пенсія у сумі 120 391,65 грн (т.1 а.с. 33).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 29.09.2023 з березня 2021року по вересень 2023 року позивачу нарахована та виплачена пенсія у сумі 121 435,96 грн (т.2 а.с.37).

З урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018 заробітна плата позивача станом на 05.03.2018 складала 52950,78 грн.

Позивач вважає, що з 26.03.2018, тобто з моменту призначення йому пенсії, мало бути нараховано та виплачено пенсії у сумі 9223,76 грн за березень 2018 року та за період, з квітня 2018 року по лютий 2021 року у сумі 1 667 949,50 грн (52950,78 х 90% х 35 міс.); а разом з березня 2018 року (неповний місяць) по лютий 2021 року 1 677 173,26 грн. (9223,76+1 667 949,50), проте виплачено лише 120 391,65 грн; отже різниця невиплаченої пенсії складає 1 556 781,60 грн (1 677 173,26 грн - 120 391,65 грн = 1 556 781,60 грн).

З урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018 за період, з березня 2021 року по вересень 2023 року мало бути нараховано та виплачено позивачу 1 477 326,70 грн (52950,78 х 90% х 31 міс.), проте виплачено лише 121 435,96 грн; отже різниця невиплаченої пенсії складає 1 355 890,80 грн (1 477 326,70 грн - 121 435,96 грн =1 355 890,80 грн).

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення різниці невиплаченої суми пенсії та відшкодування моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

При розгляді даної справи щодо стягнення з відповідача на користь позивача різниці невиплаченої суми пенсії за період, з березня 2018 року по лютий 2021 року у сумі 1 556 781,60 грн та за період з березня 2021 року по вересень 2023 року у сумі 1 355 890,80 грн спірними питаннями є: розмір відсотків, який підлягає застосуванню при обрахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII: застосування при обрахунку та виплаті такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; нарахування та виплата позивачу пенсії, на період його роботи у органах прокуратури, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зауважує, що Верховним Судом у зазначеній категорії справ сформовано єдину правозастосовну практику і суд з огляду на частину 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язаний враховувати такі правові висновки під час розгляду даної справи.

Щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при обрахунку призначеної працівнику прокуратури пенсії, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а положення частини другої статті 86 Закону України 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, то при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Такий правовий висновок викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20.

Так статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2011, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України від 27.03.2014 №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри « 80» замінено цифрами «70».

Законом України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри « 70» замінено цифрами « 60».

Водночас 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.

З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Суд зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Ураховуючи наведене Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 відступив від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформував правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Окрім того, аналізуючи судові рішення Верховного Суду, колегія суддів у справі №580/5962/20 дійшла висновку про відсутність єдності судової практики щодо питання застосування при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалюючи постанови від 15.05.2019 у справі № 554/4191/17, від 21.11.2019 у справі № 161/14321/16-а, від 02.05.2020 у справі № 704/87/17, від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 та від 03.06.2021 у справі № 359/3736/17, Верховний Суду виходив із того, що при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, пенсійним органом обґрунтовано застосовано обмеження максимального розміру пенсії.

Водночас у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а викладено висновок про те, що оскільки позивач є непрацюючим пенсіонером, і пенсія призначена йому до 01.01.2016, то до розміру пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи колегія суддів у цій справі вказала:

«За змістом статті 2 Закону №3668-VI (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

На думку колегії суддів, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон №1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувати правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII».

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Окрім того аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово, висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).

Суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення.

Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо питання нарахування та виплати позивачу пенсії, на період його роботи у органах прокуратури, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Згідно пункту 13-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

З аналізу даної норми закону слідує, що якщо особа займає посаду в органах прокуратури, то на цей період, вона не може отримувати пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а лише у відповідності до Закону №1058-IV, і лише після звільнення така особа зможе розраховувати на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Як слідує з матеріалів справи позивач станом на момент призначення пенсії, тобто 26.03.2018, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» займав посаду прокурора Київської місцевої прокуратури №10 та працює в органах прокуратури і станом на момент розгляду даної справи, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося і представником позивача у судовому засіданні.

Оскільки позивач працює в органах прокуратури та не був звільнений з посади прокурора, тому відповідач правомірно, з моменту призначення пенсії позивачу, тобто з 26.03.2018 по вересень 2023 року нараховував та виплачував йому пенсію у розмірі, обчислену відповідно до Закону №1058-IV згідно пункту 13-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, і лише після звільнення з органів прокуратури позивач отримає право на нарахування та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Суд відхиляє посилання позивача на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №620/2596/18, від 26.02.2019 у справі №620/506/19, від 12.06.2019 у справі №620/1458/19, оскільки згідно частини 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Крім того суд наголошує, що в цих справах суд не з`ясовував питання чи був звільнений позивач з посади прокурора після призначення йому пенсії, тобто після 26.03.2018.

За таких обставин суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці невиплаченої суми пенсії у розмірі 1 556 781,60 грн за період, з березня 2018 року по лютий 2021 року, та 1 355 890,80 грн за період, з березня 2021 року по вересень 2023 року, відсутні, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення 200 000,00 грн відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже необхідною умовою для стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних рішень, дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди не настає.

При розгляді даної справи судом встановлено, що ГУ Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсія позивачу нараховується та виплачується згідно вимог чинного законодавства України, а отже судом не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими.

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 вересня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ).

Суддя В.В. Падій