Справа № 420/17119/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії № 20 від 13.06.2023; зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до загального стажу період роботи з 07.07.1980 по 09.10.1980 на комбінаті громадського харчування ДПС; з 16.10.1984 по 10.05.1985 в Голопристанській школі № 4; з 02.01.1995 по 01.04.2010 в Колективному сільгосппідприємстві «Першого травня» Голопристанського району Херсонської області та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з дня виникнення права на призначення пенсії за віком 24.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 42 від 30 листопада 2023 року йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу для призначення пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж за ст. 26 Закону №1058-ІV становить 28 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і частиною другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років. Відповідач вказав, що страховий стаж позивача становить 16 років 03 місяці 09 день. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, ГУ ПФУ в Донецькій до страхового стажу не зараховано: з 07.07.1980 по 09.10.1980 на комбінаті громадського харчування ДПС, оскільки є виправлення в даті наказу про прийняття; ; з 16.10.1984 по 10.05.1985 в Голопристанській школі № 4; з 02.01.1995 по 01.04.2010 в Колективному сільгосппідприємстві «Першого травня» Голопристанського району Херсонської області, оскільки є правлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення. Позивач наголошує, що сумніви пенсійного управління не можуть бути підставою для виключення періодів з трудового стажу, оскільки трудова діяльність в ці періоди підтверджується трудовою книжкою встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність особи. При цьому недоліки у веденні трудової книжки у вигляді виправлень дат, відсутність відбитку печатка на титульній сторінці не є тими недоліками, які спростовують трудовий стаж, що був фактично відпрацьований.

Позивач не погоджується з даним рішенням, зважаючи на те, що недоліки у веденні трудової книжки є виною адміністрації підприємств, що не може бути підставою для невраховування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.07.2024 до суду від ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що вік Позивача 61 рік 11 місяців 24 дні. Загальний страховий стаж Позивача становить 16 років 03 місяці 09 днів. До страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи за трудовою книжкою: з 07.07.1980 по 09.10.1980 на посаді токаря ІІІ розряду, комбінаті громадського харчування ДПС, оскільки є виправлення в даті наказу про прийняття на посаду, чим порушено норми Інструкції № 162, вказана обставина унеможливлює зарахування спірного періоду до страхового стажу. з 16.10.1984 по 10.05.1985 на посаді кочегара Голопристанської школи № 4, у даному записі є виправлення в зазначенні дати звільнення та дати наказу про звільнення, вказаний факт порушує вимоги Інструкції № 162, а тому зарахування зазначеного періоду до страхового стажу Позивача є неможливим. З 02.01.1995 дата звільнення відсутня на посаді старшого чабана Колективного сільгосппідприємства "Першого Травня" Голопристанського району Херсонської області, у даному записі відсутня інформація про звільнення, чим порушено вимоги Інструкції № 58, а тому унеможливлює зарахування періоду до страхового стажу Позивачеві. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка, чим порушено норми Інструкції № 162, а тому, вказаний документ, взагалі, має бути неприйнятим до уваги. За таких обставин рішення про відмову є законним та скасуванню не підлягає.

23.07.2024 до суду від ГУ ПФУ в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 16 років 03 місяці 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03.07.1980 року з 07.07.1980 по 09.10.1980, оскільки ж виправлення в даті наказу про прийняття, з 16.10.1984 по 10.05.1985, оскільки є виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення, з 02.01.1995, оскільки відсутня інформація про звільнення. Крім того на титульній сторінці відсутня печатка, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 № 162.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, 06 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 та надав наступні документи: копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області; копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповнену 03.07.1980.

На виконання вимог пункту 4.2 Порядку №22-1, для розгляду вказаної заяви за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що приймає рішення про призначення або перерахунок пенсії, - ГУ ПФУ в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви від 06.06.2023 про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ в Донецькій області 13.06.2023 прийнято рішення № 20 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 20 від 13.06.2023 вбачається, що вік позивача 61 рік. Необхідний стаж за ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років, тоді як страховий стаж позивача складає 16 років 03 місяці 09 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано наступні періоди з 07.07.1980 по 09.10.1980, оскільки є виправлення в даті наказу про прийняття; з 16.10.1984 по 10.05.1985, оскільки є виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення; з 02.01.1995, оскільки відсутня інформація про звільнення.

Таким чином, згідно наданих документів заявник набуде право на призначення пенсії після досягнення 65 років.

На противагу оскаржуваному рішенню, сторона позивача зазначає, що наявність необхідного за ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV для призначення пенсії стажу у позивача підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Так, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , загальний стаж складає понад 32 роки, а саме:

з 07.07.1980 по 09.10.1980 комбінат громадського харчування ДПС;

з 15.01.1981 по 10.11.1982 Голопристанська школа № 4;

з 25.10.1983 по 01.04.1984 хлібокомбінат Голопристанської райспоживспілки;

з 16.10.1984 по 10.05.1985 Голопристанська школа № 4;

з 17.06.1985 по 17.07.1985 Голопристанський комбінат комунальних підприємств;.

з 16.10.1985 по 01.05.1986 Голопристанська школа № 4;

з 15.10.1986 по 20.04.1988 Голопристанська школа № 4;

з 15.10.1988 по 01.02.1994 совхоз ім. Першого Травня Голопристанського району Херсонської області;

з 02.01.1995 по 01.04.2010 Колективне сільгосппідприємство «Пешого Травня» Голопристанського району Херсонської області;

з 01.04.2012 по 13.02.2015 Фермерське господарство «Південний аграрний союз»;

з 09.10.2017 по 07.02.2022 Фермерське господарство «Південний аграрний союз».

Сторона позивача звертає увагу суду, що незарахування періоду роботи з 02.01.1995 через відсутність інформації про звільнення не відповідає дійсності, а саме відповідно до запису № 19 трудової книжки НОМЕР_3 позивача було звільнено з КСП «Першого травня» (Наказ № 36-к від 01.04.2010).

Також позивач наголошує, що сумніви пенсійного управління не можуть бути підставою для виключення періодів з трудового стажу, оскільки трудова діяльність в ці періоди підтверджується трудовою книжкою встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність особи, а будь-які помилки у веденні трудової книжки роботодавцем не можуть спричиняти негативних наслідків для особи, яка досягла пенсійного віку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Частинами 2 та 3 статті 26 Закону №1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років, після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, станом на час внесення спірного запису діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (далі - Інструкція № 162)

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття па роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, па які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведенні на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції № 162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи і ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового (страхового) стажу, а така підстави як «виправлення в даті наказу», «відсутність печатки на титульному аркуші» не може бути підставою для виключення спірних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, а також іншої документації з вини адміністрації підприємства, і як наслідок не може позбавляти його конституційного права на соціальний захист, а тому суд вважає, що вказані періоди роботи протиправно не зараховано відповідачами до страхового стажу.

Отже, відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 07.07.1980 по 09.10.1980 на комбінаті громадського харчування ДПС; з 16.10.1984 по 10.05.1985 в Голопристанській школі № 4; з 02.01.1995 по 01.04.2010 в Колективному сільгосппідприємстві «Першого травня» Голопристанського району Херсонської області

Крім того, у відповідності до п. 1.5 Інструкції питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 ( 301-93-п ) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Положеннями п. 4 згаданої постанови КМУ від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З наведених норм слідує, що виключно роботодавець несе відповідальність за внесення записів до трудової книжки.

Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Слід також урахувати, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

З вищенаведених мотивів щодо покладення відповідальності за неналежне ведення трудових книжок на особу, яка допустила такі порушення, а не на робітника, а також зважаючи, що вказані записи містять всю необхідну інформацію про період зайнятості позивача на вказаному підприємстві, характер виконуваної ним роботи, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого періоду роботи позивача до його страхового стажу.

Крім того, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачами не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірних періодів.

Відповідачами також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, за оспорюваним рішенням № 20 від 13.06.2023 пенсійним управлінням безпідставно визнано загальний трудовий стаж позивача 16 років 03 місяці 09 днів та не враховано до стажу період роботи з 07.07.1980 по 09.10.1980 на комбінаті громадського харчування ДПС; з 16.10.1984 по 10.05.1985 в Голопристанській школі № 4; з 02.01.1995 по 01.04.2010 в Колективному сільгосппідприємстві «Першого травня» Голопристанського району Херсонської області згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому позивач перебуває на обліку, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

При цьому суд враховує, що вимога про визнання протиправними дій як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування рішень) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне присудити позивачу понесені ним судові витрати з урахуванням розсуду спору відповідно до положень ч.8 ст.139 КАС України, - за рахунок асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області. Так, з порушенням права, яке потребувало судового захисту, в першу чергу пов`язано прийняття неправомірного рішення ГУ ПФУ у Донецькій області, тоді як обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію обмовлений процедурою, тобто способом захисту порушеного права.

Предметом даного позову є одна вимога майнового характеру, за що в даному випадку підлягав сплаті судовий збір в граничному розмірі 1211,20 грн. Таким чином, сплачена (вдруге) сума 1211,20 грн є надмірною та підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Комкова, 76а, м. Херсон, 73027; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексеєнко, 106, м. Дніпро, 49008; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 20 від 13.06.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.06.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до страхового стажу періодів роботи з 07.07.1980 по 09.10.1980 на комбінаті громадського харчування ДПС; з 16.10.1984 по 10.05.1985 в Голопристанській школі № 4; з 02.01.1995 по 01.04.2010 в Колективному сільгосппідприємстві «Першого травня» Голопристанського району Херсонської області, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Повернути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65001, вул. Садова, 1-А, м. Одеса; ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк