Справа № 140/5798/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5798/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області (далі ГУ ПФУ у Донецькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення від 20.05.2024 № 32 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 13.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом Пенсійного фонду позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), оскільки станом на 01.01.1993 позивач не прожив в зоні гарантованого добровільного відселення необхідних три роки.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яке є дійсним та його статус не оспорюється.

З врахуванням наведеного вважає, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з невиконанням вимоги про період проживання на території радіоактивного забруднення. А саме з поданих позивачем документів було встановлено, що він проживав та був зареєстрований в с. Тельчі Луцького району Волинської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 03.07.1989 по 18.12.1990 та дата повернення в негосподарських книгах відсутня по 11.12.1997.

Крім цього, було встановлено, що позивач згідно диплому серії НОМЕР_1 навчався у Ківерцівському медичному училищі з 01.09.1983 по 28.02.1987, військового білета серії НОМЕР_2 - проходив військову строкову службу з 02.06.1987 по 21.06.1989 та довідки №252 від 23.04.2024 працював у Волинському обласному протитуберкульозному санаторію для дорослих з 20.09.1989 по 22.10.1990.

Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986 (навчався в училищі) права на початкову величину зниження пенсійного віку позивач не має. У такому випадку зниження пенсійного віку може відбуватись лише у загальному порядку - 1 рік за 2 роки проживання (роботи).

З огляду на вказане, станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а тому не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-Х11.

Також посилається на рішення Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку з роботою у такій місцевості. При цьому як вбачається зі змісту статті 55 №796-Х1І, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості га тривалості проживання в ній особи.

З врахуванням наведеного зазначає, що наявність одного лише посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, без факту постійного фізичного перебування у зв`язку з прожнванням/роботою у зоні не може надавати особі право на зниження пенсійного віку та відповідно призначення даного виду пенсії.

Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Керуючись викладеним, просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 38-39).

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву (а.с. 43-48) позовні вимоги заперечив з аналогічних підстав, що й відповіжач-1 та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

13.05.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

20.05.2024 ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку № НОМЕР_4 (а.с. 15). Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, - мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зазначено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника на дату звернення становить 39 років 10 місяців 24 дні. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 0 років 03 місяці 17 днів.

До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди проживання в с. Тельчі Маневицького району Волинської області на підставі довідки № 681 від 04.05.2023 по 11.12.1997, оскільки відсутні відомості про початок проживання; з 20.09.1989 по 18.12.1990, оскільки згідно довідки № 252 від 23.04.2024 заявник працював в Волинському обласному протитуберкульозному санаторію м. Луцьк, що не відповідає вимогам Постанови КМУ № 106а від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи".

Відтак відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 - 3 роки (а.с. 15).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року- не менше 31 року.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993. При цьому, особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки. Особам, які не працювали/не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку - 1 рік за 2 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

З рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.05.2024 №32 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що згідно наданих документів станом на 01.01.1993 період проживання складає 03 місяці 17 дні (відсутні необхідні 3 роки проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ долучав такі документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 ; довідку № 681 від 04.05.2024, видану 9 Красновільським старостинським округом Колківської селищної ради від 04.05.2023 № 681, відповідно до якої підтверджується факт реєстрації місця проживання у с. Тельчі Маневицького району з 03.07.1989 по 18.12.1990; з (дати повернення не має) по 11.12.1997, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Довідка видана на підставі погосподарських книг с. Тельчі № 7 за 1986-1990 роки, особ. рахунок 657, № 5 за 1991-1995 роки, особ. рахунок 808 (а.с. 17).

Отже суд зазначає, що довідкою органу місцевого самоврядування підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення (в с. Тельчі) з 03.07.1989 по 18.12.1990, що в сукупності становить менше 3 років.

З положень статті 55 Закону №796-ХІІ слідує, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості; зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, для отримання права на пільгу призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та стажу (при умові проживання з 26.04.1986 до 01.01.1993 не менше 3 років) суд має встановити факт проживання особи з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні гарантованого добровільного відселення (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 3 роки) та встановити період проживання з 26.04.1986 і далі (що дає право на застосування розрахунку 1 рік за 2 роки проживання/роботи).

Встановлення таких обставин є обов`язковим, оскільки запроваджена законодавцем пільга застосовується за визначеною структурою та послідовністю за умови проживання з 26.04.1986 до 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення (тобто у період найбільш наближений до моменту аварії, що був особливо шкідливим та небезпечним для здоров`я) особа має право на зменшення пенсійного віку відразу на 3 роки, а далі кожні наступні 2 роки проживання дають право зменшувати пенсійний вік ще на 1 рік, але такий можна зменшити не більше, ніж на 6 років (максимальна межа зменшення пенсійного віку).

Так, відповідно до паспортних даних, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Колки Маневицького району. Таке не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 31.07.1986 постійно проживав (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема і в с. Тельчі Маневицького району.

Крім цього, судом встановлено, що в цей період (з 1983 року по 01.03.1987) позивач навчався у Ківерцівському медичному училищі (м. Ківерці, Волинська обл.) та отримав диплом серії НОМЕР_1 (а.с.61), а отже фізично не міг постійно перебувати у с. Тельчі Маневицького району.

Відтак, початкова величина зниження пенсійного віку не може бути застосована у спірному випадку через відсутність факту постійного проживання особи з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду у цій категорії справ за подібних правовідносин. Так, Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 01556/1172/17 сформулював правовий висновок щодо питання реалізації права на зниження пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII, який зводиться до того, що пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статті 55 Закону № 796-XII, - за фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Відомостями довідки № 9 Красновільського старостинського округу Колківської селищної ради від 04.05.2023 № 681 підтверджується факт реєстрації місця проживання у с. Тельчі Маневицького району з 03.07.1989 по 18.12.1990; з (дати повернення не має) по 11.12.1997, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Довідка видана на підставі погосподарських книг с. Тельчі № 7 за 1986-1990 роки, особ. рахунок 657, № 5 за 1991-1995 роки, особ. рахунок 808 (а.с. 17).

Разом з тим, у період з 20.09.1986 по 01.11.1994 ОСОБА_1 працював у Волинському обласному протитуберкульозному санаторії для дорослих, що підтверджується довідкою КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради від 23.04.2024 № 252 (а.с. 27) та записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 (а.с. 23-25).

Судом встановлено, що відповідно до інформації з ЄДР станом на 14.07.2024 (а.с. 78) Обласний протитуберкульозний санаторій для дорослих, розташований по АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» смт. Колки Маневицького району не включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Суд бере до уваги пояснення відповідача 2 стосовно не врахування періоду проживання у с. Тельчі Маневицького району з 20.09.1989 по 18.12.1990 та з невідомої дати по 11.12.1997 відповідно до довідки від 04.05.2023 № 681, оскільки довідка не містить чіткої дати про місце фактичного проживання ОСОБА_1 у с. Тельчі, а інші долучені до матеріалів справи докази суперечать відомостям довідки про фактичне місце проживання, зокрема, з вересня 1989 року, з огляду на трудову діяльність позивача в смт. Колки Маневицького району, яке не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 02.06.1987 по 21.06.1989 проходив службу в Радянській армії, про що свідчить виданий військовий квиток серії НОМЕР_2 (а.с. 59-60). При цьому, матеріали справи не містять відомостей, де саме позивач проходив військову службу у цей період.

Вказані обставини виключають факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у с. Тельчі.

Водночас, згідно з паспортними даними, ОСОБА_1 з 18.12.1997 зареєстрований у с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області. Таке також не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд звертає увагу на те, що постійне місце роботи в смт Колки Маневицького району заперечує факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей час в с. Тельчі Маневицького району (фактично з 20.09.1989 по 01.01.1993), незважаючи на незначну територіальну віддаленість вказаного населеного пункту.

Отже наведене свідчить про те, що у вказані періоди позивач фактично не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення.

А тому фактично станом на 01.01.1993 період проживання на території гарантованого добровільного відселення становить менше 3 років.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у справах такої категорії, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі №572/245/17, від 17.06.2020 у справі №572/456/17 (адміністративне провадження №К/9901/22569/18, К/9901/22573/18) та від 11.03.2024 у справі №500/2422/23.

Щодо доводів позивача про те, що посвідчення серії НОМЕР_3 підтверджує його статус як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), а також надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, в тому числі, і на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, то суд зауважує, що обов`язковою умовою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є проживання/робота у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. У свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач станом на 01.01.1993 прожив в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, тому позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням від 20.05.2024 №32 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення необхідно відмовити.

Крім того, враховуючи, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.05.2024 №32 є правомірним, тому у задоволенні похідних позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинської області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ також належить відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк