Справа № 320/45350/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення комісії від 19.06.2023 №11/в Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, в якому здійснюватиметься виплата.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 06.11.2017 йому встановлено ІІ групу інвалідності, що дає йому право , згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, в якому здійснюватиметься виплата.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 08 серпня 2024 року.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року справу на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.11.2011, під час первинного огляду органами МСЕК, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (до 01.12.2012) внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН (виписка із акта огляду МСЕК серія ТЕР №0035683 від 04.11.2011). Позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги в сумі 99099,45 грн.

06.11.2017 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка до акта огляду МСЕК серія АВ №0744306 від 06.11.2017).

Згідно з посвідченням від 06.11.2017 серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інваліду II групи.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 08.05.2020 №168 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки останньому змінено групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 20.10.2021 у справі №640/18797/20 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 щодо зобов`язання Міністерства оборони України виплатити йому, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

Підставою для відмови у задоволенні позову слугувала та обставина, що абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності, а з дня первинного встановлення інвалідності позивачу ІІІ групи інвалідності - 02.11.2011, до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності -06.11.2017, минуло понад два роки.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України, позивач 24.01.2023 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інваліду II групи.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 19.06.2023 №11/в позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки під час повторного огляду органами МСЕК позивачу саме 06.11.2017 встановлено ІІ групу інвалідності. Оскільки позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише 24.01.2023, то сплинув трирічний строк з дня виникнення у нього права на таку допомогу.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, та відповідно, з правомірності дій Міністерства оборони України про відмову призначенні одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин - 19.06.2023р.) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п.4 ст.16-3 цього Закону (в редакції Закону від 29 липня 2022 року

№ 2489-IX та чинній на дату прийняття відповідачем рішення №11/в від 19.06.2023), якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

За приписами пунктів 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975)

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.11.2011 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (до 01.12.2012), внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН (виписка із акта огляду МСЕК серія ТЕР №0035683 від 04.11.2011).

06.11.2017, під час повторного огляду органами МСЕК, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН (довідка до акта огляду МСЕК серія АВ №0744306 від 06.11.2017).

Згідно з посвідченням від 06.11.2017 серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Отже, колегія суддів зазначає, що днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, яка зазначена у довідці до акта огляду МСЕК від 06.11.2017 серія АВ №0744306.

Разом з цим, позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виплати йому одноразової грошової допомоги лише 24.01.2023, тобто більше ніж через п`ять років з дня виникнення у нього права для виплати йому одноразової грошової допомоги.

При цьому, згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звернувся із відповідною заявою про отримання одноразової грошової допомоги після спливу встановленого пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII трирічного строку з дня виникнення у такого права, тому відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті відповідної одноразової допомоги.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визнано такими, що не відповідають Конституції України. Рішення Конституційного Суду України стосувалося редакції п.4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, яка зокрема визначала, що: « у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.»

Тобто, рішення Конституційного Суду стосувалося обмеження права на додаткову виплату одноразової грошової виплати дворічним строком від дати проведення первинного встановлення інвалідності до дати встановлення вищої групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності.

На час звернення позивача до відповідача з повторною заявою від 24.01.2023 ці обмеження не діяли, а п.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII було викладено в редакції Закону від 29 липня 2022 року № 2489-IX.

Наразі, позивачу відмовлено у призначенні збільшеного розміру одноразової грошової допомоги з інших підстав, а саме : п.8 ст.16-3 Закону № 2011-XII, який встановлює обмеження реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, трьох річним терміном, що починає перебіг з дня виникнення у них такого права.

Ця правова норма була чинною і на час первісного звернення позивача з відповідною заявою та неконституційною не визнавалася.

Колегія суддів підкреслює, що вищу групу інвалідності позивачу встановлено 06.11.2017. Із заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності позивач звернувся 24.01.2023року, за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем 19.06.2023 року прийнято рішення згідно протоколу засідання Комісії №11/в про відмову в задоволенні заяви.

Предметом спору в даній справі є саме рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.06.2023р. №11/в.

Означене спростовує твердження позивача про те, що із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 ОСОБА_1 набув права на отримання спірної одноразової грошової допомоги поза межами строків, установлених п.8 ст.16-3 Закону № 2011-XII.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАСУ країни, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 04.09.2024р.)