Справа № 420/20335/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити виплати,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною та незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по нарахуванню та виплаті заборгованості ОСОБА_1 заробітної плати з 24.02.2022 року до 30.09.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період із 24.02.2022 року по 30.09.2023 рік за посадами, які вона обіймала по день звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2023 р. позивач була звільнена з посади рентгенлаборанта та посади медичної сестри за внутрішнім суміщенням поліклініки військової частини НОМЕР_1 .

З 24.02.2022 року по момент звільнення позивачу не було здійснено виплату заробітної плати, її заяви про погашення заборгованості керівництво військової частини ігнорує.

Позивач, посилаючись на ст. 116, 233 КЗпП та рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №1-13/2013, вважає строк звернення до суду не пропущеним та просить зобов`язати відповідача виплатити заборгованість.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 01.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.07.2024 року за вхід.№ЕС/29346/2424 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №6 від 07.03.2022, яким визначено порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вимушеним простоєм з 01.03.2022 року.

Позивачу за період з лютого по вересень 2022 року виплачений середній заробіток за час простою, отже, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Крім того, наказом №199 від 01.10.2022 року дія трудового договору з позивачем припинена з 01.10.2022 до припинення або скасування воєнного стану, а тому для здійснення виплат за період з 01.10.2022 р. по 30.09.2023 року відсутні підстави.

23.07.2024 за вхід.№ЕС/30214/24 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено: «Відповідач додатками до заперечення фактично підтвердив законність заявлених позовних вимог, зокрема, в частині незаконного ненарахування та невиплати заробітної плати з вересня 2022 року по жовтень 2023 року (тим більше, що позивач до листопада 2022 року перебувала в окупації в м. Херсоні). Таким чином, вимоги позивачки є законними та обґрунтованими відповідач має сплатити всю заборгованість по заробітній з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року виходячи з середньомісячного розміру заробітної плати з усіма надбавками та доплатами.».

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 працювала на посаді рентгенлаборанта поліклініки військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №6 від 07.03.2022 «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вимушеним простоєм» наказано:

Вважати для всіх працівників військової частини НОМЕР_1 , крім тих, хто в змозі працювати згідно функціональних обов`язків (що підтверджується оформленими встановленим порядком табелями обліку робочого часу), починаючи з 1 березня 2022 року час простою не з вини працівників.

За час вимушеного простою не з вини працівників за такими працівниками зберігати середній заробіток.

Згідно Довідки про суми виплаченої заробітної плати (середнього заробітку) ренгенлаборанту ОСОБА_1 за лютий-вересень 2022 року, ОСОБА_1 виплачено середній заробіток у сумі 96320,89 грн. (утримано податок з доходів фізичних осіб 21537.58 грн., військовий збір 1794,80 грн.).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №199 від 01.10.2022 «Про призупинення дії трудового договору працівникам військової частини НОМЕР_1 » наказано:

Призупинити дію трудових договорів працівникам військової частини НОМЕР_1 починаючи з 1 жовтня 2022 року і до дня припинення або скасування воєнного стану, відповідно до додатка 1 цього наказу.

Додатком 1 передбачена посада рентгенлаборанта поліклініки ОСОБА_1 .

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Конституція України містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожен юридичний конфлікт має зовнішні прояви, до яких належать правовий спір і правопорушення.

Спір виникає на підставі юридичного факту й саме цим породжує відповідні правовідносини.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй заробітну плату за період із 24.02.2022 року по 30.09.2023 рік.

Як встановлено з матеріалів справи, спірний період поділяється на дві частини: з 24.02.2022 по 30.09.2022 (простій) та з 01.10.2022 по 30.09.2023 (призупинення трудових договорів).

Щодо періоду з 24.02.2022 по 30.09.2022 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №6 від 07.03.2022 «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вимушеним простоєм» наказано:

Вважати для всіх працівників військової частини НОМЕР_1 , крім тих, хто в змозі працювати згідно функціональних обов`язків (що підтверджується оформленими встановленим порядком табелями обліку робочого часу), починаючи з 1 березня 2022 року час простою не з вини працівників.

За час вимушеного простою не з вини працівників за такими працівниками зберігати середній заробіток.

Згідно Довідки про суми виплаченої заробітної плати (середнього заробітку) ренгенлаборанту ОСОБА_1 за лютий-вересень 2022 року, ОСОБА_1 виплачено середній заробіток у сумі 96320,89 грн. (утримано податок з доходів фізичних осіб 21537.58 грн., військовий збір 1794,80 грн.).

У відповіді на відзив позивачем встановлене не спростовано. Відтак, матеріали справи свідчать про отримання позивачем середнього заробітку за період лютий-вересень 2022 року та, як наслідок, відсутність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період із 24.02.2022 року по 30.09.2022 рік за посадами, які вона обіймала по день звільнення.

Щодо періоду з 01.10.2022 по 30.09.2023

Відповідно ч. 1, 2, 4, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено неодноразово та на даний час триває.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно з ст.1 Закону України 15 березня 2022 року №2136-IХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон №2136), цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №2136-IX, у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

За приписами ст. 11 Закону, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Положеннями ст. 13 Закону №2136 встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Приписи у разі оскарження наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами, зазначеними в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути внесені роботодавцеві за погодженням з військовою адміністрацією.

Припис центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу може бути оскаржений роботодавцем протягом 10 календарних днів у судовому порядку.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі №933/411/22 (провадження № 61-13296св23) зазначено, що: роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23, від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22, від 22 травня 2024 року у справі № 755/10764/22, від 06 серпня 2024 року у справі № 296/8012/22.

Згідно Прикінцевих положень Закону №2136, визначено початок набрання чинності Законом з дня, наступного за днем його опублікування. Доповнено Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Передбачено, також, що цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.

Суд зазначає, що зміст Закону №2136-IX у цілому, як і положення ст. 13 цього Закону, визначають врегулювання трудових правовідносин за виключних обставин у період дії воєнного стану. Жодних заборон щодо можливості поновлення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану Закон №2136-IX не містить, тобто відповідач при можливості може відновити дію трудового договору та повідомити відповідного працівника про необхідність стати до роботи.

З аналізу вказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів.

Як встановлено судом, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №199 від 01.10.2022 «Про призупинення дії трудового договору працівникам військової частини НОМЕР_1 » наказано:

Призупинити дію трудових договорів працівникам військової частини НОМЕР_1 починаючи з 1 жовтня 2022 року і до дня припинення або скасування воєнного стану, відповідно до додатка 1 цього наказу.

Додатком 1 передбачена посада рентгенлаборанта поліклініки ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем наказу №199 від 01.10.2022 року.

Отже, вимога позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 рік за посадами, які вона обіймала по день звільнення задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити виплати відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення підписано 06.09.2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.