Справа № 685/600/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 685/600/23
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року позивач звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, в особі голови комісії з його реорганізації ОСОБА_2 , та його правонаступника - Головного управління Пенсійного фонду України, в якому просила скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області від 12.04.2023 року №123-к про її звільнення з посади начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області, поновити її з 19.04.2023 року на посаді начальника Теофіпольського відділення Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день ухвалення рішення про поновлення на роботі з розрахунку 853,15 грн./день з утриманням з цієї суми податків та зборів та моральну шкоду в сумі 100000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №71-к від 01.04.2021 ОСОБА_1 з 05.04.2021 було призначено на посаду виконуючої обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області.

Згідно наказу №123-к від 12.04.2023 позивача з 18.04.2023 звільнено з посади виконуючої обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скорочення чисельності та штату працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства їй не було запропоновано, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, наявних вакантних посад чи іншої посади або роботи, за відповідною професією чи спеціальністю, яку вона могла б виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи, та яка з`явилася у правонаступника - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, впродовж періоду реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України і яка існувала на день її звільнення.

Крім того, відповідачем не було враховано статус позивача одинокої матері, який передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

На переконання позивача, в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, тому відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути заподіяну моральну шкоду.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2023 року скасовано. Провадження у справі закрито.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хомяка Олександра Миколайовича про направлення за встановленою юрисдикцією справи, задоволено.

Справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області в особі голови комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області Рокицького Володимира Володимировича та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди направлено за встановленою юрисдикцією до Хмельницького окружного адміністративного суду.

У подальшому справа надійшла до Хмельницького окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями справу передано у провадження судді Божук Д.А.

Ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. На виконання вимог ухвали позивачем надіслано до суду позовну заяву, в якій просить:

1. Визнати протиправним і скасувати наказ № 123-к від 12 квітня 2023 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виконати передбачений ст.184 ч. 3 КЗпП України обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 .

3. Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 853,15 грн. на день з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

5. Стягнути солідарно із Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., що заподіяна незаконним звільненням та невиконанням передбаченого ст.184 ч. 3 КЗпП України обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.04.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що наказом голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023.

Щодо вимог позивача про поновлення її на посаді виконуючого обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області відповідач зазначив, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фонд соціального страхування України припинено 20.06.2023 (номер запису: 021035093, підстава - рішення щодо реорганізації), управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області припинено 26.04.2023 (номер запису: 027014380, підстава: рішення щодо реорганізації).

Таким чином, поновлення позивача на займаній посаді є неможливим, оскільки фактично ані посади, ані юридичної особи не існує.

Крім того, відповідач зазначив, що вимога позивача про поновлення її на роботі, зокрема, на посаді в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, тобто в юридичній особі яку припинено, є неефективним способом захисту прав, оскільки не дозволить в подальшому позивачу реалізувати свої права (приступити та виконувати роботу, отримувати заробітну платню за виконану роботу тощо).

Щодо відсутності підстав для переведення позивача до Пенсійного фонду України відповідач зазначив наступне.

Посади працівників Фонду соціального страхування України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. Законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що інформація щодо вакантних посад в Головному управлінні, включаючи посади державної служби категорій "Б" та "В", була розміщена на офіційній сторінці Головного управління у соціальній мережі Facebook.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області направлено листи на ім`я голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області для поінформованості працівників Фонду про оголошені добори та про наявність вакантних посад працівників, які виконують функції з обслуговування. Однак, як вказує відповідач, ОСОБА_1 не подавала до Головного управління резюме або заяву, що свідчили би про її бажання працювати в Головному управлінні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №73-к від 01.04.2021 ОСОБА_1 з 01.04.2021 призначено за строковим трудовим договором на посаду виконуючої обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу від 03.06.2021 №111 строк дії строкового договору продовжено.

Наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області від 12.04.2023 №123-К ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючої обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої i третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, скорочення чисельності a6o штату працівників, чи додержано власником a6o уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу a6o що власник, a6o уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діє з 01.01.2023) (далі Закон № 1105) передбачено припинити Фонд соціального страхування України (далі ФСС України) та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши ix шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їx відділень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області припинено 15.05.2023 (номер запису 1 006 731 10, підстава - рішення щодо реорганізації), правонаступник - Пенсійний фонд України.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) a6o ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України)

Згідно із ч. 3 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд a6o орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії a6o ліквідатора та встановлюють порядок i строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі- Постанова № 1442), зокрема:

- утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України;

- утворено комісії з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації;

- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом України від 21 вересня 2022 р. № 2620-IX Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Наказом голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023.

Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 (із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 № 28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20.01.2023 за № 124/39180) (далі - Положення № 28-2), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Пунктом 12 Положення № 28-2 визначено, що управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до підпункту 6 пункт 10 Положення № 28-2 начальник Головного управління призначає на посади та звільняє з посад керівників самостійних структурних підрозділів головного управління Фонду, інших державних службовців та працівників головного управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо ix заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до підпункту 7 пункту 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Голова правління Пенсійного фонду України призначає на посади та звільняє з посад за погодженням з Міністром соціальної політики лише керівників та заступників керівників територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до законодавства про державну службу.

Таким чином, Пенсійний фонд України не є суб`єктом призначення державних службовців головних управлінь Фонду.

Суд також звертає увагу, що часткове правонаступництво, зокрема публічне правонаступництво, є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними i можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та ix відділень з 01.01.2023 виникло публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеної на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права i обов`язки.

При цьому, повне (універсальне) правонаступництво передбачає перехід до правонаступника ycix прав i обов`язків (у тому числі майнових) того суб`єкта, якому вони належали раніше. Це має місце, зокрема, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення). Підстави для повного (універсального) правонаступництва виникають з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, що реорганізується.

Суд встановив, що позивач працювала на посаді виконуючої обов`язки начальника Теофіпольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Згідно пункту 1 Положення № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1105 правовий статус, порядок утворення та діяльності уповноваженого органу управління визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У період до перетворення Пенсійного фонду в неприбуткову самоврядну організацію відповідно до пункту 12 розділу XV Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) Пенсійний фонд функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону (крім норм, зазначених в абзаці шостому пункту 1 цього розділу) та Положення про Пенсійний фонд України.

Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках (п. 14 Положення № 280).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1105 (у редакції з 01.01.2023) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду України визначаються, зокрема, Законом України № 1058, Положенням № 280.

Згідно із пунктом 12 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058 на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань i функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України "Про державну службу".

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон № 889. Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави i суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3 ст. 5 Закону № 889).

Відповідно до частин першої та другої ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях.

В силу положень пунктів 1 i 2 частини першої статті 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець:

- на іншу рівнозначну a6o нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби a6o суб`єкта призначення;

- на рівнозначну a6o нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення a6o керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та cy6єкта призначення a6o керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Поняття рівнозначна посада закріплено на законодавчому рівні та визначено у п. 6 ч. 1 ст.2 Закону № 889, згідно якого, це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, саме Закон № 889 визначає поняття рівнозначної посади, як посади державної служби, що належать до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Натомість, КЗпП України такого поняття як рівнозначна посада не містить.

Розмежування сфер застосування принципів та норм публічного i приватного права є одним із ключових принципів, який реалізовано шляхом регламентування Законом про державну службу ycix питань вступу, проходження та припинення державної служби (зокрема, оформлення прийняття на службу та звільнення, надання відпусток, встановлення соціальних гарантій тощо).

Необхідність розрізнення у законі проходження державної служби та звичайної трудової діяльності зумовлена тим, що державні службовці, виконуючи завдання i функцій держави, мають особливий статус, забезпечують права та свободи громадян, захист публічного інтересу.

Таким чином, чинним законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі.

За таких умов, переведення працівників Фонду соціального страхування України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

Відповідно до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Суд зазначає, що вказана норма передбачає саме призначення на посаду державної служби, яке, у відповідності до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 є строковим. Зазначена норма не врегульовує умови та порядок переведення працівників підприємств (установ, організацій), що ліквідуються (припиняються) на посади державної служби.

Таким чином суд не погоджується з доводами позивача про обов`язок правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України та вимоги позивача на поновлення на іншій рівнозначній посаді в Пенсійному фонді України, оскільки вакантними є посади державної служби, тобто для їх зайняття кандидат повинен відповідати вимогам викладеним в Законі України «Про державну службу».

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 не подавала до - Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади.

Отже, наказ про звільнення позивача відповідає вимогам законодавства та не підлягає скасуванню.

Як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06 вересня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Д.А. Божук