Справа № 320/11789/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2020 № 0-1015, № 0-1015, № 0-1015, № 0-1015.

Позивач не погоджується з рішенням контролюючого органу, оскільки вказав на те, що приміщення, які оподатковані відповідачем, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать позивачеві на праві приватної власності та використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 04.03.2020 № 0-1015, № 0-1015, № 0-1015, № 0-1015.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 04.09.2024.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 21.08.2007 Серії НОМЕР_1 .

Позивачу на праві власності належить нерухоме майно, а саме: приміщення сіносховища, площею 1304,9кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; силососховище, площею 1108,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; контори, площею 194,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та вагові будинки, площею 19,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та які позивач використовує як сільськогосподарський товаровиробник для вирощування сільськогосподарської продукції, що підтверджується матеріалами справи.

Головним управлінням ДПС у Київській області 04.03.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: № 0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 797,04грн; № 0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 8099,79грн; № 0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 54453,48грн; № 0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 46241,01грн.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що діяльність позивача з вирощування сільськогосподарської продукції, підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника. Тож, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно за нормами п. п. «ж» п. п. 266.2.2 статті 266 ПК України.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк позивач не є сільськогосподарським товаровиробником з посиланням на положення п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Апелянт вважає, що в межах спірних правовідносин наявна лише одна обовґязкова умова для звільнення від оподаткування, оскільки п.п. «ж» не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою у власній сільськогосподарській діяльності. Крім того, судом не було враховано питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до норм підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У свою чергу, підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тож, визначальним є те, що, по-перше, об`єкти оподаткування (будівлі, споруди) належать сільськогосподарським товаровиробникам, по-друге, такі об`єкти призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Колегія суддів звертає увагу на тому, що у ПК України поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено у п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14, за яким, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 21.08.2007 Серії В02 № 207561.

Тобто, це визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу ХІV ПК України «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 %.

Таким чином, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

Тому, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» ПК України, тож, твердження відповідача, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником з посиланням на положення пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VІ, виробники сільськогосподарської продукції юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Також, за ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18.01.2001 № 2238-ІІІ, визначено, що сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) у розумінні Закону №2238 вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Отже, колегія суддів вважає слухним зазначення судом першої інстанції про те, що правовий статус сільськогосподарського товаровиробника, охоплює, як юридичну особу так і фізичну особу, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачу на праві приватної власності належать приміщення сільськогосподарського призначення, протягом 2019 року він займався виготовленням сільськогосподарської продукції та здійснював вирощування зернових та технічних культур, а вказані вище приміщення сільськогосподарського призначення (сіносховище, силососховище, контори та вагові будинки) використовує за сільськогосподарським призначенням для зберігання посівного матеріалу та вирощеної продукції (як зерносховища), для зважування зернових та як підсобні та адміністративні приміщення (для зберігання сільськогосподарського інвентаря, бухгалтерських документів).

Таким чином, діяльність позивача з вирощування сільськогосподарської продукції підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Також, колегія суддів враховує й те, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначені вище будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 відносяться до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), яка включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно згідно норм п. п. «ж» п. п. 266.2.2 статті 266 ПК України, є цілком обґрунтованим та правильним.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 № № 0-1015, 0-1015, 0-1015, 0-1015, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 виснував, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Позовну заяву подано до суду ще 09.09.2021, тобто, до зміни відповідної судової практики щодо строку на оскарження податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко