Справа № 560/9806/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9806/24
РІШЕННЯ

іменем України

05 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 №1111, щодо накладення дисциплінарного стягнення "догана" та позбавлення ОСОБА_1 премії за грудень 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати ч. 1 додатку 10 пункту 11 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 №24 про не виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних наказів про накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення грошової премії за грудень 2023 року.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 № 1111 за вживання алкогольних напоїв на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до п. "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "Догана" на підставі пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 позбавлено щомісячної премії за грудень 2023 року. Також, на підставі пункту 15 розділу XXXIV зазначеного наказу за вживання алкогольних напоїв йому не виплачено додаткову винагороду за грудень 2023 року. Факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв підтверджується результатами тесту № 00002047 від 17.12.2023 року (0,422%). а також особистими поясненнями, наданими ним під час складання співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколу про адміністративне правопорушення № 4359 від 17.12.2023 року, в якому він повністю визнав свою провину.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Пунктом 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.12.2023 №1111 на старшого солдата ОСОБА_1 , водія-санітара медичного пункту 4 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 , за вживання алкогольних напоїв на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до п. "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення у вигляді "догана".

Пунктом 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 №24 не виплачувати у зв`язку із допущенням адміністративних правопорушень особовому складу військової частини, за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення),зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території У країни, і на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконання бойових (спеціальних) завдань додаткову винагороду в розмірі 100000,00 гривень у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, а також за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) додаткову винагороду в розмірі 30000,00 гривень у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, за період з 01 по 31 грудня 2023 року, відповідно до додатку 10 цього наказу.

Позивач, вважаючи протиправними накази відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статі 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

В силу вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

В силу вимог частин 1-2 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани було перебування позивача на території тимчасового розташування військової частини та виконання обов`язку військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду, що підтверджується протоколом №4359 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17.12.2023.

Відповідно до вказаного протоколу 17.12.2023 близько 19:00 год. ОСОБА_1 був виявлений заступником командира загону з МПЗ майор ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В подальшому уповноваженою особою було прийнято рішення направити старшого солдата ОСОБА_1 на огляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою встановлення стану (ступеню) алкогольного сп`яніння.

Перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується тестом на алкоголь №2047 від 17.12.2023. Алкотест 0,422% проміле.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі № 235/3793/23 від 07.02.2024 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 235/3793/23 від 08.04.2024 року постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Постанову судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 лютого -2024 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.З ст.172-20 КУпАП, щодо ОСОБА_3 скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В постанові суд зазначив, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився з застосуванням спеціальних технічних засобів, а саме з застосуванням газоаналізатора АлКонт, офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 . Однак, матеріали справи не містять відомостей що огляд проводився уповноваженою посадовою особою.

Крім того складений акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.12.2023, за результатами якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (проба позитивна 0,422 ‰ , час огляду 21.28), не підписаний офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 .

У складеному акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.12.2023, хоч і зазначено двох свідків, у матеріалах справи відсутні їх письмові пояснення.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення у розділі свідки та поняті відсутні записи про осіб, які приймали участь під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

З огляду на вище вказане та з урахуванням вимог ст. 266-1 КУпАП про недопустимість вказаного акт огляду на стан алкогольного сп`яніння як доказ вини ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Поряд з цим, в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №464/801/21 зазначено, що: "Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №333/5649/16-ц, від 04 грудня 2019 року в справі№447/1236/18, від 15 березня 2021 року в справі №404/345/19, від 10 вересня 2021 року в справі №486/1186/20).

Нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків). Проведення медичного огляду з метою виявлення нетверезого стану (зокрема, стану алкогольного сп`яніння) за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

З наведеного слідує, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння може встановлено як за допомогою спеціалізованого пристрою чи у відповідному медичному закладі, так і на підставі інших належних та допустимих доказів у їх сукупності.

Водночас належні, допустимі та достовірні докази, в розумінні статей 73-75 КАС України, про наявність у позивача 17.12.2023 близько 19:00 год. вмісту алкоголю в крові 0,422% проміле під час проходження військової служби, відсутні.

Отже, лише зазначення у спірному наказі про перебування на військові службі в нетверезому стані, без надання відповідних доказів, не дають підстав для висновку про знаходження позивача на службі в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставини вчиненого позивачем правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Тобто, відповідачем не вжито усіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і, як наслідок, про неправомірність позбавлення останнього права на виплати додаткової винагороди та премії за червень 2023 року.

За таких обставин, пункт 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1111 від 27.12.2023 та ч. 1 додатку 10 пункту 11 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 №24 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлення премії за грудень місяць 2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 №1111, щодо накладення дисциплінарного стягнення "догана" та позбавлення ОСОБА_1 премії за грудень 2023 року;

Визнати протиправним та скасувати ч. 1 додатку 10 пункту 11 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 №24 про не виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя П.І. Салюк