Справа № 752/12365/23
Суддя: Плахотнюк К. Г.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/52/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Костенка Віталія Васильовича , Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

21 червня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом у якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення 1КІ № від 16 червня 2023 року, прийняту головним інспектором з паркування Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації Костенком В.В. та справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16 червня 2023 року відповідачем 1 складено повідомлення про притягнення до адмінвідповідальності та винесено постанову серії 1КІ № згідно з якою транспортний засіб марки Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 за адресою на АДРЕСА_1 поставлено на стоянку на тротуарі, де нема місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушено п. 15.10 «б».

Проте з вказаною постановою позивач не погоджується і вважає її необґрунтованою в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що ПДР України він не порушував, автомобіль був залишений ним на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , де проживає на підставі договору оренди квартири. Транспортний засіб був розміщений на краю тротуару, де для руху пішоходів залишилось не менше ніж 2 метри, що узгоджується з п.п. в п. 15.10 ПДР України.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 23 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, встановлено строк для подання відзиву (а.с. 15).

21.07.2023 року до суду від Департаменту транспортної інфраструктури надійшов відзив на вказаний адміністративний позов, в якому відповідач не визнає вимоги позивача та заперечує обставини, на які посилається позивач, з огляду на наступне.

Наголошує на тому, що відповідно до Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР головний інспектор з паркування Костенко В.В. не є належним відповідачем у даній справі.

ТЗ Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_1 поставлено на тротуарі, у місці не позначеному дорожніми знаками, встановленими з табличкою, чим ним порушено пп. «б» п. 15.10 ПДР України. Відповідач просить врахувати той факт, що позивачем не заперечується факт зупинки приналежного йому ТЗ Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 на тротуарі. Також є хибними твердження позивача, що тротуар є прибудинковою територією.

Звертає увагу, що оскаржуваною постановою від 16 червня 2023 року на позивача накладено адміністративне стягнення передбачене не пп. «в», а пп. «б» п. 15.10 ПДР, але навіть за диспозицією пп. «в» краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху ТЗ. Посилання позивача на приписи підпункту «в» пункту 15.10 ПДР є безпідставними, оскільки він регулює ситуації, у яких тротуар позначено відповідним дорожнім знаком, установленим з табличною. Такий знак на місці фіксації не встановлено. Позивач припаркував автомобіль марки Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 на відрізку тротуару, який відмежований від дороги антипаркувальними стопчиками, а тому він для здійснення паркування здійснив рух безпосередньо по тротуару, чим фактично створив загрозу життю та здоров`ю пішоходів.

Вказує на те, що відповідачі не наділені повноваженнями та технічною можливістю щодо видалення інформації з Реєстру, оскільки вони не є адміністратором Реєстру.

Зазначає, що головним головним інспектором з паркування Костенком В.В. у межах наданих йому повноважень правомірно накладено адміністративне стягнення на позивача у відповідності до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення підпункту «б» пункту 15.10 ПДР, якими забороняється стоянка на тротуарах (крім місць, позначених дорожніми знаками, встановленими з табличками), що підтверджується матеріалами фотофіксації..

Згідно з зазначеною вище постановою фотофіксація здійснювалася технічним засобом «Автоматизоване робоче місце Інспектора».

У відповіді на відзив позивач вказав на те, що у разі відсутності «дозволяючих» знаків закон дозволяє стоянку на тротуарі, але лише для легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуару, де для руху пішоходів залишилось не менше ніж 2 метри.

У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом враховано, що постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Згідно частини 3 названої статті КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Згідно з розділом 7 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089 у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, положення про яке затверджується наказом Департаменту.

У складі управління (інспекції) з паркування Департаменту діють інспектори паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право: здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки, відеозапису (п.7.2), розглядати справи про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено (п.7.2), складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладення адміністративних стягнень (п.7.3), накладати дисциплінарні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі відеозйомки (відеозапису) (п.7.2), розміщувати на лобовому склі транспортного засобу постанови про накладення адміністративних стягнень або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (п.7.5).

Із наведеного випливає, що інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Костенко В.В. не є тією особою, яка має відповідати за цим адміністративним позовом.

Тобто, що належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що постановою головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Костенка В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 16.06.2023 р. серії 1КІ№ ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. З постанови вбачається, що транспортний засіб «Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 , о 10 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 поставлено на стоянку на тротуарі, де нема місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками, чим порушено 15.10.б) ПДР України.

Оскаржувана постанова містить посилання на фотофіксацію, здійснену за допомогою технічного засобу АРМ Інспектора.

Відповідно до п.п. «б» п. 15.10 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306 (далі ПДР України) забороняється стоянка транспортних засобів; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками)

Відповідно до підпункту «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частини 1 статті 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Стаття 279-1 КУпАП визначає особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

У відповідності до ч. 1 ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, до суду було надано фотознімки відповідно до яких належний позивачу транспортний засіб «Hyundai Santa FE д.н. НОМЕР_1 здійснив стоянку на тротуарі.

Позивач обґрунтовує правомірність здійснення стоянки на тротуарі посиланням на п.п. «в» п. 15.10 ПДР України, який визначає, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, та вказує, що автомобіль розташовано на краю тротуару, таким чином, що він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху, для руху пішоходів залишалось більше 2 м, відтак, відсутній факт порушення Правил дорожнього руху, так само як і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП України.

Однак, з наданих відповідачем фотознімків чітко вбачається, що належний позивачу транспортний засіб припаркований останнім не на краю тротуару, що знаходиться біля полоси руху для транспортних засобів, а прилягає до газону.

До того ж, автомобіль позивача не був поставлений на стоянку способом часткового виїзду на тротуар передньою або боковою частиною, а повністю перебував на тротуарі.

Тротуар-це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном (п. 1.10.ПДР). Це спеціалізована, виділена саме для пішоходів інженерна споруда, де вони можуть почувати себе безпечно. В окремих місцях, де вимагають того правила безпеки руху, тротуар огороджується огорожею. Тротуар є також елементом розміщення дорожніх знаків, світлофорів, інших інженерних пристроїв для забезпечення безпеки руху.

За диспозицією п.п. «в» п. 15.10 ПДР України краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. Паркування автомобілів на краю тротуару із залишенням по внутрішній його стороні 2 метрів для вільного руху пішоходів передбачає уникнення руху транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки по тротуару та убезпечення тим самим пішоходів, забезпечення їм вільного руху тротуаром.

Термін "можуть бути поставлені на краю тротуарів" слід розуміти як наявність можливості заїзду на тротуар із проїзної частини на його крайню межу із нею без перетину будь-яких перешкод у вигляді зелених насадження, газону, тощо.

Водночас, на підставі письмових доказів судом встановлено, що автомобіль позивача розміщений безпосередньо на тротуарі, внаслідок чого термін «тротуар» втрачає свої значення в розумінні п. 1.10 ПДР України.

Оскільки матеріалами фотофіксації підтверджується здійснення позивачем стоянки безпосередньо на тротуарі, а не на краю тротуару, посилання позивача на дотримання останнім п.п. «в» п. 15.10 ПДР України є необґрунтованим.

Відповідно до ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Як встановлено судом, позивач проживає в будинку АДРЕСА_1 . Доказів, які б підтверджували, що місце паркування його автомобіля біля будинку № 34 є прибудинковою територією в розумінні Закону ним не надано.

Таким чином, наведені позивачем доводи не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та не можуть бути тими обставинами, що звільняють його від відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частина 2 ст. 9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність свого рішення, оскільки в судом встановлено, що ОСОБА_1 порушено пп. «б» п. 15.10 ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права безкоштовного користування прибудинковою територією, як за наймачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в тому числі для паркування автомобіля без сплати за паркування, то вони також не підлягають задоволенню судом, оскільки залучені позивачем відповідачі не можуть відповідати й за цими вимогами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 241-244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування Костенка Віталія Васильовича , Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя К.Г.Плахотнюк