Справа № 127/27185/24
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/235/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07 серпня 2024 року №1330 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а провадження у справі закрити. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 серпня 2024 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи-заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 відносно нього складено протокол №385 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. 07 серпня 2024 року за результатом розгляду цього протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 винесено постанову №1330 про накладення адміністративного стягнення. Згідно цієї постанови позивач притягнутий до відповідальності за порушення вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункт 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, а саме не прибув в жовтні 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документа, що є порушенням правил військового обліку. Позивач не погоджується з цією постановою та вважає її незаконною і необґрунтованою, оскільки Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19 травня 2024 року не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Однак, з 19 травня 2024 року положення вищевказаного закону містить обов`язок громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. 23 травня 2024 року він на виконання цих вимог через електронний кабінет (додаток Резерв+) уточнив свої дані. Однак, за результатом авторизації отримав інформацію, що його даних про перебування на військовому обліку не знайдено в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів у зв`язку з чим він 12 липня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті явки він отримав направлення для проходження медичного огляду ВЛК і розпочав його проходити. Тобто він виконав свій обов`язок і жодних норм не порушував. Позивач також зазначає, що ч.3 ст. 210 КУпАП набула чинності з 19 травня 2024 року, а подія, яка зазначена в протоколі мала місце в жовтні 2019 року, а тому він не може бути притягнути до відповідальності за частиною статті, яка не існувала на час спірних правовідносин. Крім того, позивач зазначав, що закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позивач вказує, що в оскарженій постанові зазначено про порушення ним пункт 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, однак станом на жовтень 2009 року даної постанови не існувало, а тому він не міг порушити її норми.

Позивач також звертає увагу, що відповідно до норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 01 жовтня 2009 року визначено граничний вік перебування на обліку для призовника, а саме 25 років. Тобто позивач з моменту досягнення 25 років, а це було в 2007 році, мав стати на облік як військовозобов`язаний, однак, строків виконання цього обов`язку в законі не визначено. Доказів вжиття заходів органом, на який покладалося ведення військового обліку військовозобов`язаних, щодо взяття позивача на військовий облік, матеріали справи не містять. Також, відсутні докази, які підтверджують, що позивач чи його близькі родичі отримали повістки про виклик позивача з метою взяття його на облік. Крім того, позивач зазначає, що з огляду на обставини викладені в оскаржуваній постанові дане правопорушення не є триваючим, так як в ній зазначено про бездіяльність позивача лише в жовтні 2009 року, а тому до кваліфікації правопорушення слід відноситись критично. Також вказує, що протокол не був розглянутий у строки визначенні у ньому. З таких обставин, позивач стверджує, що відповідач діяв не на підставі закону, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляд та відкрито провадження у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 своїм правом на відзив не скористався.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Грушко Ж. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Надалі в судове засідання ні позивач, ні її представник не з`явилися, однак остання подала заяву та просила розгляд справи провести в їх відсутність.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного.

Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що 23 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 через електронний кабінет в додатку «Резерв+» уточнив свої персональні дані ( копія витягу з «Резерв+» військово-обліковий документ Міністерства оборони України, а.с.16 на звороті).

З 15 липня 2024 року ОСОБА_1 проходив медичний огляд військово-лікарською комісією, що підтверджується копією картки обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 №1554 (а.с.14 на звороті-16).

02 серпня 2024 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи-заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 складений протокол №385 зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме мав прибути у жовтні 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа, чого не зробив. Крім того зазначено, що за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, а тому ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с.10-11).

07 серпня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду цього протоколу виніс постанову №1330, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Як зазначено в постанові: «згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення за вих. №385 від 02 серпня 2024 року громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме не прибув у жовтні 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документа, що є порушенням правил військового обліку. За порушення правил військового обліку передбачена відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.» (а.с.11 на звороті - 12).

12 серпня 2024 року позивача ОСОБА_1 взято на військовий облік у 5 відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (Тиврів) як військовозобов`язаного, звання солдат, ВОС 956990, номер в реєстрі Оберіг 1 (копія витягу з «Резерв+» військово-обліковий документ Міністерства оборони України, а.с.16 на звороті).

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період .

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022.

Цими нормами встановлено, що:

громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абз. 6 ч. 10 ст. 1 вищевказаного Закону в чинній редакції),

призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

В той же час, згідно постанови, яку оскаржує позивач, вчинене ним порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він не прибув в жовтні 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документа, що є порушенням правил військового обліку.

Однак, частина 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 01 жовтня 2009 року не містить абзацу 6. Що стосується порушення пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, то дана постанова була прийнята лише 30 грудня 2022 року, а набрала законної сили 05 січня 2023 року. Натомість подія мала місце в жовтні 2009 року, а тому позивач не міг своїми діями чи бездіяльністю порушити вищевказані норми законодавства, оскільки їх станом на жовтень 2009 року не існувало. Наразі в чому полягає порушення позивачем правил військового обліку після жовтня 2009 року в постанові не вказано взагалі, тобто позивач не притягується до відповідальності як за триваюче правопорушення, так як в ній зазначено про бездіяльність позивача лише в конкретний час в жовтні 2009 року.

Слід відмітити, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

В той же час слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на жовтень 2009 року) (далі - Закон) військовий облік поділяється на облік призовників і облік військовозобов`язаних.

Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних за призначенням поділяється на загальний і спеціальний (ч. 3,4 ст. 33 Закону).

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Стаття 18 Закону передбачає, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 25-річного віку; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

Тобто за змістом цих норм до 25 років особа перебуває на обліку як призовник, надалі - як військовозобов`язаний.

Згідно з абз. 2 та абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Військовий облік призовників і військовозобов`язаних ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).

На жовтень 2009 року діяло Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затверджене постановою Кабінету Міністрів України 09 червня 1994 року №377. За його нормами військовий облік військовозобов`язаних і призовників проводиться згідно із Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" і цим Положенням за місцем їх проживання (перебування).

Однак, ні нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників не передбачені строки взяття на військовий облік військовозобов`язаних. В той же час з урахуванням положення ч.10 ст.1 Закону зміна обліку призовника на військовозобов`язаного здійснюється за викликом до районного (міського) військового комісаріату.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на жовтень 2009 року виповнилося вже 27 років. У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на 01 жовтня 2009 року) позивач на підставі ст. 37 вказаного Закону з 25 річного віку (тобто з 2007 року) мав перебувати на військовому обліку як військовозобов`язаний.

Однак, як вказувалося, строки взяття на військовий облік військовозобов`язаних не передбачені ні самим Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про військовий облік військовозобов`язаних і призовників.

В той же час Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" лише зобов`язує громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів.

Відомостей про виклик ОСОБА_1 до районного (міського) військового комісаріату для взяття на військовий облік як військовозобов`язаного та оформлення військово-облікових документів матеріали справи не містять.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18 травня 2024 року, внесено зміни до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за змістом яких громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, серед іншого, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Позивач вказаний обов`язок виконав.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який набрав чинності 19 травня 2024, внесено зміни до статті 210 КУпАП, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Отже, до 19 травня 2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою за бездіяльність в жовтні 2009 року, не існувало.

З урахуванням вищевикладеного, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в жовтні 2009 року, та для виконання встановлених правил військового обліку в передбачений законом строк з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх даних.

Отже притягнення позивача 07 серпня 2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за викладених в оскаржуваній постанові обставин суперечить закону, оскільки закон, за яким він притягується до адміністративної відповідальності, не має зворотної дії в часі, законодавства, яке згідно оскаржуваної постанови порушив позивач, в період часу, за який він притягується до адміністративної відповідальності, не існувало.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 не порушив Правила військового обліку, які йому інкримінуються, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, а тому оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №1330 від 07 серпня 2024 року слід скасувати, а провадження в справі закрити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України..

На підставі викладеного, керуючись ст. 210, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 2,4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 від 07 серпня 2024 року №1330 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя: