Справа № 200/4945/23
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 вересня 2024 року

м. Київ

справа №200/4945/23

провадження № К/990/32406/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу,

у с т а н о в и в :

19 серпня 2024 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

У провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (надалі також позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі також відповідач), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 серпня 2023 року у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 про накладення штрафу на суму 10200 грн.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 27 листопада 2023 року задовольнив позовні вимоги.

Визнав протиправною та скасував постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04 серпня 2023 року у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 про накладення штрафу на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону на суму 10200 гривень.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону судовий збір у сумі 2684 грн 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені вимоги у повному обсязі.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 31 липня 2024 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення суду від 27 листопада 2023 року у справі № 200/4945/23 задовольнив, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року скасував, прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволенні позовних вимог Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 04 серпня 2023 року у виконавчому проваджені № НОМЕР_1.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 серпня 2024 року відмовив у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Верховний Суд, проаналізувавши характер спірних правовідносин, зміст оскаржуваного судового рішення і доводи касаційної скарги, дійшов таких висновків.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 328 КАС України встановлений вичерпний перелік ухвал суду апеляційної інстанції, що можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною четвертою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.

Першим апеляційним адміністративним судом встановлено, що судом апеляційної інстанції було розглянуто вимоги апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено в задоволені позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки відсутні підстави для стягнення з позивача судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, вірно застосував положення статті 139 КАС України, правильне його застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За наведеного правового врегулювання й обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі № 200/4549/23 за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

В. М. Соколов