Справа № 420/23892/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23892/24

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Градовського Ю.М.,

- Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі за заявою Головного управління ДПС у Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И Л А:

30 липня 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , застосованого рішенням Головного управління ДПС в Одеській області від 29.07.2024 року.

В обґрунтування поданої заяви контролюючим органом зазначено, що на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області №7057-п від 17.07.2024 року посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області 205.07.2024 року здійснено вихід з метою фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Посадовими особами було пред`явлено службові посвідчення та надано копію наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 17.07.2024 року № 7057-п, направлення на перевірку від 18.07.2024 року №14361, № 14362 касиру ОСОБА_2 , який фактично проводить розрахункові/касові операції. Даний касир відмовив посадовим особам Головного управління ДПС в Одеській області у допуску до проведення фактичної перевірки, за результатом чого 25.07.2024 року складено акт відмови від допуску до перевірки.

Враховуючи відмову у допуску до проведення фактичної перевірки підприємства, заступником начальника ГУ ДПС о 13:30 год 29.07.2024 року обґрунтовано прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 .

ФОП ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заяви та у відзиві зазначала, що відповідно до наказу ГУ ДПС в Одеській області № 7057-п від 17.07.2024 року прийнято рішення про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на трьох господарських об`єктах відповідача: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 . Згідно наказу перевірка мала бути проведена з 18 липня 2024 року. Для проведення перевірки контролюючим органом 18.07.2024 року складені відповідні направлення № 14363 та № 14364, які 22.07.2024 року нібито підписані баристою ОСОБА_3 .

Відповідач наголошує, що направлення на проведення перевірки №14361 та 14362, що додані позивачем до заяви, не вручалися відповідачу, жодних доказів, що відповідач відмовився від підписання направлення вони не містять. Оскільки податковим органом не було вручено направлення на проведення перевірки, відповідач не мав обв`язку допуску посадових осіб до її проведення. Таким чином, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків прийнято безпідставно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 задовольнити. Зокрема, апелянт зазначає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області дотримано всіх законодавчо визначених підстав щодо проведення відповідної фактичної перевірки, законних підстав для не допуску посадових осіб контролюючого органу у підприємця не було.

ФОП ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта. Також відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в установленому порядку 29.03.2017 року, запис № 0007498. Основний вид діяльності: 56.10-діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Суб`єкт господарювання знаходиться на спрощеній системі оподаткування, (2 група, 20%). Фактичні адреси здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_4 (а.с. 1-14).

Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідності до вимог пп. 19-1.1.4, 19-1.1.8 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України прийнято наказ від 17.07.2024 року №7057-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », з 18.07.2024 року тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 24.05.2024 року по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с.24).

У відповідності до даного наказу видано направлення на перевірку від 18.07.2024 року №14361 та № 14362 (а.с.25, 26)

25.07.2024 року посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт недопуску до проведення фактичної перевірки №4448/15-32-07-06-17, відповідно до змісту якого під час виходу з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , не допустила інспекторів Головного управління ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей та готівки. Також посадовими особами здійснено виклик поліції для фіксації та складання адміністративного протоколу за ст. 164 КУпАП (а.с.27).

29.07.2024 року о 13 годині 30 хвилин заступником начальника Головного управління ДПС в Одеській області Миколою Бородюком прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) (а.с. 17).

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган в силу положень ст. 81 ПК України перед початком перевірки має обв`язок вручити наказ про її проведення та направлення на перевірку. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до встановлених обставин даної справи, направлення на перевірку від 18.07.2024 року №14361 та № 14362 не містять відомостей про їх вручення, а акт відмови від підпису у направленні на перевірку не складався, тому посадові особи позивача не мали правових підстав для початку проведення перевірки та, як насідок, їх недопуск до проведення перевірки є законними.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Пунктом 94.1 ст.94 ПК України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Положеннями п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно приписів п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.10 ст.94 ПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Аналогічні положення закріплено в Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року №632, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 року за №948/30816.

З аналізу вказаних норм слідує, що для вирішення питання, чи є підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд повинен встановити, за яких саме обставин відбувся недопуск таким платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та, відповідно, чи були законні підстави для її проведення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Одним із доводів відповідача зазначено порушення процедури проведення фактичної перевірки у частині невручення наказу про її проведення та направлень на перевірку платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції).

Досліджуючи відповідні доводи колегія суддів звертає увагу, що порядок проведення фактичних перевірок визначений ст. 80 Податкового кодексу України. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Таким чином, підстави з яких платник податків може на законних підставах не допускати посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є нормативно визначеним, зокрема у разі непред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлень на перевірку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадові особи позивача мали приступити до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі направлень на перевірку від 18.07.2024 року №14361 та № 14362 (а.с.25, 26).

Дослідивши вказані направлення колегія суддів констатує, що вони не містять доказів їх вручення відповідачу або його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції. Акт про відмову від підпису у направленні на перевірку не складався.

Також матеріали справи містять відеозапис подій, за наслідком дослідження якого колегія суддів також не встановила, що наказ на проведення перевірки від 17.07.2024 року та направлення на проведення перевірки №14361 та 14362 пред`являлися та вручалися відповідачу або його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, чи відмови в їх отриманні.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у даному випадку позивач не довів, що посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення фактичної перевірки, а саме: пред`явлення зазначеній у абзаці шостому пункту 81.1 цієї статті особі направлень на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та наявного правового регулювання, застосований умовний адміністративний арешт майна платника податків є необґрунтованим.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Звольськи та Звольська проти Республіки Чехії») держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття контрольних заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону.

Отже, застосування державою адміністративного арешту майна відбувається на підставі відповідної норми закону, перебуває в межах дотримання принципу справедливого балансу між приватним і суспільним інтересами, оскільки держава, стягуючи податки та збори, підтримує свій публічний фінансовий інтерес, застосовуючи до осіб такі обмеження, як адміністративний арешт майна, та накладає таке обмеження на особу з метою забезпечити виконання її податкового обов`язку для задоволення інтересів суспільства. При цьому застосування адміністративного арешту майна платника податків має відбуватися із суворим дотриманням вимог податкового законодавства України.

Враховуючи те, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи на стадії апеляційної провадження, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 283, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.М.Градовський

Суддя: І.Г.Ступакова