Справа № 160/16003/24
Суддя: Іщенко І. М.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання противоправним та скасування індивідуального акту

В С Т А Н О В И В

26.07.2024 року до Петриківського райсуду Дніпропетровської області із Дніпропетровського окружного адміністративного суду ухвалою від 25.06.2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання противоправним та скасування індивідуального акту, в якій позивач просить в судовому порядку скасувати рішення від 16.05.2024 року Петриківського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про його примусове видворення, пославшись на те, що при його затриманні він не володів українською мовою, його паспорт діє до 29.09.2028 року, штраф в розмірі 3400 грн був сплачений

Ухвалою суду від 29.07.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Позивач ОСОБА_1 до суду повторно не з`явився, до суду повернулись два поштових судових повідомлення, де зазначено, що адресат відсутній за місцем проживання в АДРЕСА_1 .

Від представника відповідача Петриківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області Печеної Т. надійшов відзив на позов, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на затримання позивача ОСОБА_1 15.05.2024 року працівниками поліції за вчинення правопорушення по ст. 203 КУпАП, яким було надано ксерокопію паспорту із терміном закінчення дії до 05.10.2019 року, самий паспорт позивач втратив, він не легалізував своє перебування в Україні, прибув до України 18.10.2018 року, 16.05.2024 року рішенням Петриківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області громадянина Туреччини ОСОБА_2 було примусово видворено і підстав для скасування вказаного рішення немає .

Розглядаючи позовні вимоги, суд приймає до уваги, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Суд звертає увагу на те, що розгляд даної категорії справ здійснюється в скорочені строки, передбачені приписами ст. 287 КАС України, при цьому позивач вдруге без будь-якої причини не з`являється до судового засідання, незважаючи на належне його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно із частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання цими правами не допускається.

Суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду позивач в першу чергу повинен активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані, при цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи та дотримання процесуальних строків.

З огляду на наведені обставини та положення процесуального закону, суд фіксує неявку позивача в судове засідання та визнає причини неприбуття позивача неповажними. З урахуванням наведеного , суд вважає, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті у відсутність позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Туреччини, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 3).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до пояснень позивача від 14.06.2024 року він прибув в Україну з республіки Туреччина у жовтні 2018 року із туристичною метою і територію України не покидав, проживав у Луганський області, де на початку повномасштабного вторгнення російських військ втратив всі документи, а також посвідку на тимчасове проживання, отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався.

15.05.2024 року працівниками Петриківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області було винесено постанову відносно ОСОБА_1 , який знаходився в АДРЕСА_1 без документів на право проживання, на позивача накладене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. (а.с. 4).

Рішенням головного спеціаліста № 2 Петриківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 16.05.2024 року вирішено примусово видворити за межі території України громадянина Туреччини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.5-8)

Із матеріалів справи вбачається, що копію зазначеного рішення позивач 16.05.2024 року отримав та зобов`язався покинути територію України , а також його було ознайомлено з вимогами ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк та роз`яснено позивачу, що рішення про примусове повернення може бути оскаржене в суді

(а.с.8).

Як вбачається із матеріалів справи, з моменту в`їзду, а саме із жовтня 2018 року по теперішній час позивач не працював, проживав на кошти з власних заощаджень. З питань продовження терміну перебування в Україні, оформлення посвідки на тимчасове проживання, набуття статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, до відповідних органів ДМС не звертався. Будь-які інші документи, підтверджуючі законні підстави для перебування на території України, у іноземця відсутні. Після закінчення дозволеного строку перебування з території України не виїхав.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України гр. ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП і позивачем був сплачений 21.05.2024 року добровільно штраф в розмірі 3400 грн ( а.с.9)

Ураховуючи, що гр. ОСОБА_1 не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, на підставі положень ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово видворити за межі території України. Роз`яснено ОСОБА_1 порядок судового оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не подав вчасно документи для обміну або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та у зв`язку із його нелегальним становищем, а саме проживанням в Україні без документів, які дають право на проживання (ураховуючи, що термін посвідки на тимчасове проживання сплинув), стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та ухвалене рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яке позивач не виконав.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Отже, передумовою для прийняття рішення про примусове видворення, в контексті конкретної ситуації, є наявність чинного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та встановлення обставини про те, що іноземець не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, тобто не виїхав з території України без поважних причин.

Посилання позивача що при складанні рішення від 16.06.2024 року не був присутнім адвокат або перекладач, судом до уваги не приймається, так як останній 21.05.2024 року добровільно сплатив штраф і не звертався самостійно за правовою допомогою до адвоката, не заявляв клопотань таких до органів міграційної служби. Ксерокопія паспорту де зазначено термін дії 29.09.2028 року, позивача суд до уваги не приймає, так як відсутні оригінал паспорту та довідка про дозвіл на тимчасове проживання.

У даному випадку судом не встановлено наявності поважних причин невиконання позивачем рішення про примусове повернення до Туреччини. Якими є причини невиконання вказаного рішення в зазначений період, позивач суду не навів.

Ураховуючи всі встановлені судом обставини та з огляду на наведені положення чинного законодавства України суд дійшов висновку, що рішення про примусове видворення прийняте відповідачем в межах своїх повноважень, у спосіб встановлений законом, рішення є законним, мотивованим та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню і відповідно підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення позивача, яке є чинним і яке позивач не виконав без поважних причин, що і стало підставою для ухвалення відповідачем рішення про примусове видворення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19 Конституції України,

ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання противоправним та скасування індивідуального акту відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. М. Іщенко