Справа № 620/5695/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5695/24 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

за участі секретаря судового засідання Сулім А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу згідно із статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України адвоката Штрих Надії Дмитрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач/ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в прийнятті рішення про виплату ОСОБА_1 як члену сім`ї його матері ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який проживав разом з нею на день її смерті, соціальної виплати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, в сумі 254 840 (двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімсот сорок) гривень, яка належала його матері за її життя (а саме за період з 01 березня 2021 року по 22 березня 2023 року) на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 620/10415/21 і не була нею одержана за життя, та у здійсненні виплати ОСОБА_1 зазначеної суми соціальної виплати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити виплату ОСОБА_1 як члену сім`ї його матері ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який проживав разом з нею на день її смерті, соціальної виплати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, в сумі 254 840 (двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімсот сорок) гривень, яка належала його матері за її життя (а саме за період з 01 березня 2021 року по 22 березня 2023 року) на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 620/10415/21 і не була нею одержана за життя.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання здійснити певні дії. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн, сплачений відповідно до квитанції № 6497-8486-0625-8837 від 15 квітня 2024 року.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є майнова вимога позивача про визнання за ним права на грошові кошти недоотриманої його матір`ю пенсії та виплату цих коштів, що свідчить про наявність спору між сторонами щодо цивільного права, а тому справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, справу надіслати до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування судом обставин. Вважає, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналіз статей 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для закриття провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на звернення до суду здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом.

Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Визначаючись щодо наявності підстав для розгляду цього спору у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає таке.

В розумінні статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на пенсію є індивідуальним особистим правом кожного громадянина і не підлягає передачі у порядку спадкування.

Водночас, відносини з приводу набуття спадкоємцями померлого пенсіонера права власності на кошти, котрі у якості пенсії не були отримані пенсіонером за життя, регламентовані низкою норм права як із кола публічного законодавства, так і з кола приватного (тобто цивільного) законодавства.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, особливість пенсійних (публічно-правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям.

Недоотримана, у зв`язку зі смертю пенсіонера, сума пенсії, на яку він мав право, виплачується, зокрема, в порядку статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

При цьому, сума пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера охоплює собою всю суму заборгованості Пенсійного фонду України, у тому числі, кошти, які нараховані на виконання рішення суду, але невиплачені.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону № 1788-ХІІ суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За положеннями статті 52 Закону України № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вказані положення зазначених законів свідчать про те, що виплата суми пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, за загальним правилом, здійснюється у позасудовому порядку (добровільно) органами Пенсійного фонду України членам сім`ї, особам, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, особам, що знаходилися на його утриманні, які звернулися із відповідною заявою протягом 6 місяців з дня смерті пенсіонера. У разі відсутності членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в межах цього строку суми пенсій, призначених, зокрема, за Законом № 1058-IV, можуть входити до складу спадщини.

У публічних відносинах члени сім`ї/родини померлого пенсіонера набувають публічне суб`єктивне право на одержання частини коштів як пенсії померлої людини у разі одночасної сукупності таких умов як: 1) нарахування пенсії до виплати, ініціювання грошового переказу, але неотримання грошей набувачем, тобто виникнення боргу; 2) спільне проживання з померлим; 3) подання письмової заяви про отримання пенсії протягом 6 місяців від події смерті пенсіонера.

Таким чином, за змістом перелічених вище норм матеріального права, публічні суспільні відносини з приводу пенсійного забезпечення виникають між державою Україна в особі компетентного територіального органу Пенсійного фонду України та людиною у правовому статусі громадянина України. Однак, публічні суб`єктивні права (та публічний інтерес) у цих відносинах має виключно пенсіонер.

У межах заявленого позову позивач фактично оскаржує відмову ГУ ПФУ в Чернігівській області у виплаті йому, як сину померлої пенсіонерки, який проживав разом із нею на день її смерті, неотриману останньою за життя пенсію, нараховану на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 620/10415/21.

Вказане свідчить, що у межах даного спору позивач звернувся до суду не за захистом власного суб`єктивного права у сфері пенсійного забезпечення, а за захистом цивільного права, пов`язаного з набуттям права власності на майно померлої особи у вигляді нарахованої на її користь, але не виплаченої пенсії.

Колегія суддів зазначає, що питання захисту прав осіб, які звернулися до суду з позовом про зобов`язання органу пенсійного фонду здійснити виплату нарахованих сум пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду також у інших справах.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц Велика Палата Верховного Суду встановила, що у грудні 2016 року фізична особа звернулася до суду з позовом до органу пенсійного фонду про стягнення суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат.

Велика Палата Верховного Суду у цій справі зазначила, що такі спори (про стягнення суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат) підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки у цій справі предметом позову є майнова вимога позивача, що стосується визнання за нею право власності на майно - грошові кошти, які належали до виплати померлій особі.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18, у якій суд виходив з того, що на дату смерті батька позивачки судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 серпня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори, предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Такий підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 355/323/17, де суд вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка вказав, що аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив з того, що оскільки особі за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі постанов Березанського міського суду Київської області від 12 серпня 2009 року та Апеляційного суду Київської області від 04 серпня 2011 року, позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.

Таким чином, оскільки предметом спору є майнова вимога позивача про визнання за ним права на грошові кошти недоотриманої його матір`ю пенсії та виплату цих коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір між сторонами виник про цивільне право, а тому він підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Аналогічний висновок вказаний у постанові Верховного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 420/244/20 та постанові від 15 грудня 2023 року у справі № 805/2628/18-а.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач має право звернутися з даним позовом в порядку цивільного процесуального судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Штрих Надії Дмитрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 05.09.2024.