Справа № 420/5489/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5489/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2022 рік на суму 14579,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2022 рік на суму 103636,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2020 рік на суму 4855,44 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2020 рік на суму 34514,11 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 6729,00 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 47832,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нежитлові будівлі, загальною площею 187,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлова будівля, загальною площею 1594,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до інформації з реєстру такий об`єкт є зерносховищами. Відповідно вищевказані нежитлові будівлі віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Належні позивачу на праві власності будівлі використовуються для ведення сільськогосподарського господарства (сільськогосподарським товаровиробником) в якості фізичної особи підприємця (має відповідну реєстрацію в реєстрі та містить необхідні КВЕД) та як єдиного керівника та засновника ПП «Артемарін» (де він є засновником і керівником та відповідно наявні необхідні КВЕДи).

У позові вказано, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником. Нежитлові приміщення використовувалися ПП «Артемарін» відповідно до договору позички нежитлового приміщення. Засновником ПП «Артемарін» є сам позивач ОСОБА_1 (позивач по справі), керівником також є ОСОБА_1 відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, як стверджує позивач, належні позивачу на праві власності будівлі використовуються ведення сільськогосподарського господарства (сільськогосподарським товаровиробником) в якості фізичної особи підприємця (має відповідну реєстрацію в реєстрі та містить необхідні КВЕД) та як єдиного керівника та засновника ПП «Артемарін» (де він є засновником і керівником та відповідно наявні необхідні КВЕДИ).

З урахуванням вищевикладеного, у позові зазначено, що позивач ОСОБА_1 має у власності нежитлові будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, є сільськогосподарським товаровиробником та використовує позивач відповідні нежитлові будівлі для виробництва сільськогосподарської продукції. Такі обставини призводять до того, що відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вказані приміщення не є об`єктом оподаткування.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29.02.2024 року (вх.№ЕС/8532/24) від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

12.03.2024 року (вх.№ЕС/10241/24) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління ДПС в Одеській області в повному обсязі заперечує проти позиції позивача.

У відзиві зазначено, що основними умовами, які дають підстави платнику не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000; ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Відповідач вказує, що як свідчать обставини справи, згідно з даними інформаційних систем ДПС, скаржник зареєстрований фізичною особою підприємцем та згідно з податковими деклараціями платник єдиного податку за 2020-2022 р.р. задекларував здійснення діяльності у зазначених періодах за КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Отже, позивач, як фізична особа підприємець, у зазначеною КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, та не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визнання об`єкта оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ. Разом з цим, вказано у відзиві, ОСОБА_1 (позивач) є засновником та керівником ПП «АРТЕМАРІН», яке використовує на праві оренди у своїй діяльності нежитлову будівлю, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності. Згідно з інформацією, об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресами: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Василівка, вул Центральна (Леніна), буд. 1-ц та буд. 1- ж, використовується ПП «АРТЕМАРІН» для зберігання зерна.

Як стверджує відповідач, зважаючи, що об`єкти нежитлової нерухомості, що належать позивачу на праві власності, використовуються у господарській діяльності ПП «АРТЕМАРІН», відсутні підстави для застосування вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідач вказує, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) протягом 1095 календарних днів, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності з 18 березня 2020 року по 31 липня 2023 року (включно).

Враховуючи викладене вище, Головне управління державної податкової служби в Одеській області вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим, а вимоги такими, що не підлягають задоволенні у зв`язку з правомірністю дій ГУ ДПС в Одеській області та виконання ним своїх контролюючих функцій.

До суду 12.03.2024 надійшла заява від представника ОСОБА_1 про зміну предмету позову (доповнення додаткової позовної вимоги), в якій він виклав позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати:

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2022 рік на суму 14579,50 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509- UA0094901 за 2022 рік на суму 103636,00 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 аз 2020 рік на суму 4855,44 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 аз 2020 рік на суму 34514,11 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 6729,00 грн.;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 47832,90 грн.;

податкове повідомлення рішення від 22.02.2024 року № 0-153 за 2023 рік на суму 213399,74 грн.;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заявник обґрунтовує дану заяву тим, що відповідно до вимог адміністративного позову позивач просить скасувати ППР щодо податку на об`єкти нерухомого майна за 2020-2022 роки, в той же час на адресу ОСОБА_1 надійшла нова ППР № 0-1532 від 22.02.2024 року на суму 213399,74 гривень стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказує, що підстави позову не змінюються та є аналогічними до викладених в позовній заяві, однак з урахуванням нової ППР вважає за необхідним доповнити позов додатковою позовною вимогою.

13.03.2024 року (вх.№ЕС/10444/24) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року заяву представника ОСОБА_1 про зміну предмету позову (доповнення додаткової позовної вимоги) по справі № 420/5489/24 повернуто заявнику без розгляду.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366046706 від 15.02.2024 року ОСОБА_1 :

- з 17.12.2013 року на праві власності належить будівля (зерносховище, А-1) загальною площею 1594,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

- з 17.12.2013 року на праві власності належить будівля (зерносховище, 1-ц) загальною площею 224,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ та з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2020-2022 роки та Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2022 рік на суму 14579,50 грн;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2022 рік на суму 103636,00 грн;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2020 рік на суму 4855,44 грн;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2020 рік на суму 34514,11 грн;

податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 6729,00 грн;

податкове повідомлення рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901 за 2021 рік на суму 47832,00 грн.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Статтею 266 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За приписами пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, визначені підпунктами «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 01 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України і підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, законодавець уточнив з 01 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи. Умовою звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тож установлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

З аналізу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слідує, що підставою їх застосування є одночасна сукупність двох умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) такий об`єкт нерухомості віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності особи.

Щодо правового статусу будівель, які належать позивачу та щодо яких прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, суд зазначає.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

Цей клас включає:будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: - споруди зоологічних та ботанічних садів (2412).

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 :

- з 17.12.2013 року на праві власності належить будівля (зерносховище, А-1) загальною площею 1594,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

- з 17.12.2013 року на праві власності належить будівля (зерносховище, 1-ц) загальною площею 224,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

Тобто, належні позивачу на праві приватної власності будівлі підпадають під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Крім того, законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Отже, необхідним для з`ясування у цій справі також є питання того, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно з ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Положеннями підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.

Сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання (підпункт 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі. (використання у власному господарстві або реалізації).

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 N 820/3556/17, від 10.04.2020 N 823/1751/17, від 24.04.2020 N 540/2206/19 від 17.02.2021 N 820/3707/17 та від 22.04.2021 N 822/3289/17 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 р. у справі № 560/20003/23 .

Зокрема, в постанові від 09.05.2023 по справі № 380/10802/22 Верховний Суд зазначив, що "фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону".

Відповідач не заперечує ту обставину, що позивач є засновником та керівником приватного підприємства «АРТЕМАРІН» і є сільськогосподарським товаровиробником.

Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснює такі види діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.50 Змішане сільське господарство; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві.

Згідно з відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності за КВЕД приватного підприємства «АРТЕМАРІН» є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.62 Допоміжна діяльність у тваринництві; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є зерносховищами, які на підставі договору позички використовуються у своїй діяльності саме приватним підприємством «АРТЕМАРІН».

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. При цьому, об`єкт нерухомості, який належить позивачу на праві приватної власності щодо якого контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновки, що відповідачем протиправно прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.08.2023 року № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901, 2-1509-UA0094901, № 2-1509-UA0094901.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано докази сплати судового збору у розмірі 2121,47 грн згідно квитанції № 2525-0989-2616-5487 від 21.02.2024 року.

Таким чином, у зв`язку із повним задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2121,47 грн. належить стягнути на його користь з Головного управління ДПС в Одеській області.

Керуючись ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.08.2023 року №2-1509-UA0094901, №2-1509-UA0094901, №2-1509-UA0094901, №2-1509-UA0094901, №2-1509-UA0094901, №2-1509-UA0094901.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2121,47 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ).

Суддя O.A. Вовченко