Справа № 280/6153/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 вересня 2024 року Справа № 280/6153/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Запорізької митниці (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 12, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької митниці (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості UА112000/2024/000001/2 від 21 березня 2024 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Запорізької митниці її прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA А112030/2024/000053 від 21 березня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24 липня 2024 року відповідач через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що в поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості були виявлені розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем. Вказує, що додатково наданими документами розбіжності не усунені, про що також було повідомлено позивача. Окрім того, зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Також, від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року у задоволенні клопотання представника Запорізької митниці про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

05 серпня 2024 року предстанвиком відповідача до суду долучено копії документів, про які зазначлось Запорізькою митницею у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 грудня 2023 року на аукціоні Alcopa Auction, Sainte Genevieve, Le Venderi (Франція) виграний лот № 162 транспортний засіб - легковий автомобіль марки CITROEN, модель С3, ідентифікаційний помер НОМЕР_2 , що був у використанні, призначення - для перевезення пасажирів по дорогам загального користування: дата першої реєстрації 13 липня 2020 року, пробіг 107500 км.. з пошкодженою правою стороною - заднє праве крило, двері задні праві, двері задні ліві, передній бампер, правий поріг за ціною молотка 4900 євро.

З урахуванням аукціонних та інших додаткових зборів ціна автомобіля склала 5185,60 євро.

Оплата вартості автомобіля відбувалася в два етапи: 26 грудня 2023 року внесена на відповідний рахунок аукціону попередня оплата в розмірі 600,00 євро та 28 грудня 2023 року позивачем додатково перераховано кошти у розмірі 5185,60 євро.

19 березня 2024 року представником позивача для здійснення митного оформлення вищезазначеного транспортного засобу засобами електронного зв`язку до Запорізької митниці подано митну декларацію, якій присвоєно номер UA112030/2024/000646 (24UA46U5) від 19 березня 2024 року.

Позивачем зазначно, що до митної декларації надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № 780162 від 26 грудня 2023 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 13 липня 2020 року: договір про надання послуг митного брокера від 26 лютого 2024 року; заяву про вартість перевезення товару від 18 березня 2024 року; заяву декларанта у вигляді внесення коду до митної декларації про те, що товари, що декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю від 18 березня 2024 року; висновок про походження товару, виданий уповноваженим органом № 2020СР17301 від 13 липня 2020 року; довіреність на уповноваженого представника серії НТА № 721398 від 26 лютого 2024 року терміном дії до 26 лютого 2027 року; документ, що підтверджут зняття з обліку № 2020СР17301 від 13 лютого 2020 року; копія митної декларації країни відправлення № від 07 березня 2024 року, сертифікат відповідності щодо індивідуального ствердження колісного транспортного засобу UA.014.17521-24 від 19 березня 2024 року; паспортний документ фізичної особи (уповноваженого представника), що дає право па перетин державного кордону України серії GA № 783097 від 23 липня 2021 року; паспортний документ фізичної особи (уповноваженого представника), що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № 004365904: паспортний документ фізичної особи (уповноваженого представника), що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України серії НОМЕР_4 від 16 січня 2002 року.

Митну вартість транспортного засобу розраховано за першим методом, тобто за ціною договору.

За наданими декларантом до митниці документами митна вартість включає в себе вартість транспортного засобу 5785,60 евро та вартість транспортування до території України в розмірі 350,00 евро.

Після опрацювання вищезазначено пакету документів відповідач повідомив позивача про те, що у відповідності до статті 337 МКУ, при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів виявлено наступне:

- відповідно до пункту 2 Розділу 1 наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що перемішуються громадянами через митний кордон України» документами, що підтверджують право власності на транспортний засіб є: придбані (отримані) у громадян чи підприємств засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України доіовори купівлі - продажу, міни чи дарування тощо. Інвойс від 26 грудня 2023 року № 01- 0162 подано до митного оформлення нотаріально не засвідчений;

- відповідно інвойсу від 26 грудня 2023 року № 01 0162 зазначено, що оплата здійснюється банківським переводом, але до митного оформлення не надано платіжних документів, які підтверджують факт здійснення оплати;

- в наданій до митного оформлення експортній декларації від 07 березня 2024 року № вказаний інвойс від 04 березня 2024 року № 01 0162, в той час, як дата інвойсу наданого до митного оформлення 26 грудня 2023 року. Сама експортна декларація не містить відміток офіційного державного органу, який здійснив оформлення даного документу, що не дає змогу перевірити про сам факт здійснення митного очищення товару в країні експорту;

- до митного оформлення надано лише довідку громадянина ОСОБА_1 від 18 березня 2024 року б/п про транспортні витрати, відомості про які документально не підтверджені (касові або товарні чеки тощо).

Також додатково повідомлено, що відповідачем проведено порівняння заявленої митної вартості товару та виявлено, що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж вартості та їх рівні по митним оформленням проведеним митницями України в митному режимі «імпорт» в максимально наближені терміни. У зв`язку з цим, з посиланням на пункт 3 статті 53 Митного кодексу України декларанта зобов`язано падати (за наявності) додаткові документи, що підіверджуюгь заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: 1) договір (угоду і контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експеріними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також позивача повідомлено про можливість надання до митниці за власним бажанням наявних у нього докуменнтів на пітвердження факту заявленої митної вартосі товару

Враховуючи вищевикладене, 21 березня 2024 року позивач через свого представника подав до митниці наступні документи: пояснення щодо придбання автомобіля від 21 березня 2024 року; витяг з особистого кабінету ОСОБА_1 з аукціону Alcopa Auction від 26 грудня 2023 року; банківський платіжний документ на суму 5185,60 евро від 28 грудня 2023 року; скріншот банківської карти про сплату гарантійної суми в розмірі 600,00 евро від 26 грудня 2023 року:

21 березня 2024 року позивачем одержавно повідомлення від митниці в якому зазначено про недоліки наданих додатково документів, а саме:

- надані платіжні документи не оформлені належним чином. Відповідно до вимоги постанови Нацбанку України 28 серпня 2008 року № 216 «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» (із змінами і доповненнями) платіжна інструкція в іноземній валюті зокрема має містити підпис відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації, натомість надані до митного оформлення платіжні доручення від 28 грудня 2023 року б/п та від 26 грудня 2023 року б/н в іноземній валюті не містять зазначених вище даних;

- у наданому поясненні гр. ОСОБА_1 вказує на те, що при купівлі автомобіля він мав деякі пошкодження кузову. Проте документальних підтверджень товару, що пошкодження були на момент продажу (проведення аукціону), не надано.

21 березня 2024 року представник позивача повідомив про те, що додаткові документи ним до митниці подаватись не будуть.

21 березня 2024 року Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA112000/2024/000001/2 від 21 березня 2024 року по митній декларації № 24UA4U5 від 19 березня 2024 ркоу, яким митну вартість визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), та здійснено коригування вартості до 9500,00 евро.

Аргументація рішення була ідентична тій, що викладена у вищезазначених повідомленнях відповідача.

Крім того, 21 березня 2024 року Запорізькою митницею винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначений № UA112030/2024/000053, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за мииюю декларацією № 24UA1 6 U5 від 19 березня 2024 року.

Товари випущено у вільний обіг за МД від 20 лютого 2024 року № UA112030/2024/000684 (24UA84U5) шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до частини 7 статті 55 та розділу Х МКУ.

Позивач, не погодився з прийнятим митним органом рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з чфчтиною 1 статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною 1 статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у статті VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 53 Митного кодексу України, митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений частині 2 даної статті.

При цьому, суд зазначає, що підставою для витребування додаткових документів не є наявність недоліків (описок, помилок, тощо), як таких, а наявність саме недоліків, які впливають на правильність визначення митної вартості товару.

Стосовно зауважень митниці відносно того, що з урахуванням пункту 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» документами, що підтверджують право власності на транспортний засіб є: придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо. Договори купівлі-продажу, міни чи дарування до митного оформлення позивачем не надано, а поданий до митного оформлення інвойс від 26 грудня 2023 року 3 0162 нотаріально не засвідчений суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки митної вартості робляться декларантом лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Пункт 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» містить перелік термінів, які вживаються в цих Правилах.

Так, документами, що можуть підтверджувати право власності на транспортний засіб можуть бути не тільки ті, які зазначає відповідач, а такий перелік документів є значно ширший. Так, документи, що можуть підтверджувати право власності на ТЗ є:

а)придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо;

б)придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ;

в)технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку.

З вищевикладеного вбачається, що пунктом 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» встановлено цілий ряд документів, які можуть підтвердити право власності декларанта на транспортний засіб.

При цьому, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить жодних доводів відповідача з приводу того, чому позивачем до митного оформлення мали бути надані саме засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо, а не, інші документи, перелік яких встановлено тим же пунктом 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України».

Окрім того, суд окремо звертає увагу на те, що у Митному кодексі України відсутня правова норма, яка зобов`язує декларанта для визначення митної вартості товарів підтверджувати його право власності на ввезений на митну територію України товар.

Згідно частини 2 статті 53 МК України обов`язком декларанта є надання документів, які підтверджують митну вартість товару. Перелік таких документів визначений саме частиною 2 статті 53 МК України. Дана норма МК України не передбачає обов`язку декларанта для визначення митної вартості товару підтверджувати його право власності.

Більш того, підпунктом б пункту 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» передбачено, що інвойс є документом, що підтверджує право власності особи на транспортний засіб, придбаний у підпримєств. У відповідності до вищезазначеного підпункту інвойси мають бути оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.

При цьому, суд зауважує, що оскражуване в даній справі рішення не містить обгрунтувань митного ргану щодо невідповідності наданого позивачем інвойсу формі затвердженого бланку.

З огляду на вказане, наданий позивачем інвойс свідчить про дотримання позивачем вимог пункту 2 Розділу I наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України» під час здійснення митного формлення транспортного засобу.

Також, суд вважає за необхідне зазначати про те, що в незалежності від наявності договору купівлі-продажу, право власності на транспортний засіб виникає не з моменту його придбання, а з моменту його державної реєстрації.

Аналогічні висновки щодо моменту виникнення у особи права власності на транспортний засіб викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року №683/2694/16-ц.

З приводу доводів відповідача відносно того, що позивачем до митного оформлення не було надано документів на підтвердження витрат на транспортування, перелік яких визначено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», а також доводів з приводу того, що подана позивачем довідка від 18 березня 2024 року не є документом, що підтверджує витрати на транспортування, суд зазначає наступне.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд зауважує, що при визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку-фактурі, а також такі фактичні витрати, якщо їх не включено до рахунку-фактури: на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України; комісійні та брокерські.

Вказане підтверджується пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України де визначено, що документами, що підтверджують митну вартість товарів також є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Так, в матеріалах справи міститься заява позивача про вартість перевезення від 18 березня 2024 ркоу №б/н, надана позивачем до митного оформлення без надання транспортних (перевізних) документів, в якій останній повідомляє митний орган про те, що транспортні витрати на доставку автомобіля до кордону України становить 350 евро.

Аналогічну інформацію щодо понесених транспортних витрат до кордону України містять і пояснення позивача від 21 березня 2024 року, копія яких міститься в матеріалах справи.

Але, заява позивача та пояснення без надання транспортних (перевізних) документів, з урахуванням пункту 6 частини 2 статті 53 МК України, не є документом, який містить відомості про вартість перевезення товару та підтверджує таку вартість, тому не можуть бути прийняті судом в якості належних, достовірних та достатніх доказів.

При цьому, суд зазначає, що згідно зазначеної норми обов`язок підтвердити вартість перевезення є обов`язком саме декларанта.

З вищевикладеного вбачається, що у зв`язку із ненаданням позивачем доказів на підтвердження факту понесення транспортних витрат у сумі 350 евро до кордону України, у відповідача під час минтого формлення транспортного засобу виникли обгрунтовані сумніви щодо правильності визначення позивачем загальної суми митної вартості товару.

Інші документи долучені позивачем до матеріалів справи викладені іноземною мовою без надання прекладу, тому суд не може наджати їм відповідну оцінку.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митною кодексу України декларант може провести консультації з митним органом з метою обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Також згідно з частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів переду с процедура консультацій між митним органом та декларантом мс гою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Таким чином, судом встановлено, що позивач під час митного оформлення товару не надав до митного органу документи на підтверження його загальної митної вартості, а саме, - документи на підтвердження транспортних витрат, що, у свою чергу зумовило розбіжність у наданих позивачем документах стосовно загальної митної варстості товару.

З огляду на вказане, позивачем за наданими документами не підтверджено заявлену за МД № 24UA84U5 від 19 березня 2024 року вартість товару, що у свою чергу зумовило правомірне здійснення митним органом коригування митної вартості товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткові документи надаються декларантом за наявності, відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

Митним органом доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що митна вартість імпортованого позивачем визначена необґрунтовано, що в свою чергу надавало митному органу право на коригування митної вартості товару.

Беручи до уваги положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості UА112000/2024/000001/2 від 21 березня 2024 року є правомірним та не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов