Справа № ,520/37998/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 р. Справа № ,520/37998/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/37998/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020.

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період 07.11.2015 по 01.10.2020.

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби.

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (, місцезнаходження та адреса для листування: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, 01601) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби.

В обґрунтування позову вказав, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 та компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період 07.11.2015 по 01.10.2020.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати за періоди з 07.11.2015 до 31.12.2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та з 01.01.2020 до 01.10.2020 роки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою посилання відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01.11.2017 - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абзац 5 пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських». Крім того, апелянт звертає увагу суду, що згідно з довідкою ДВБ НПУ від 22.09.2023 № 185 індексація грошового забезпечення за листопад 2017 року була виплачена ОСОБА_1 у грудні 2017 року за листопад 2017 року у сумі 373,85 грн. Щодо встановлення позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 відповідач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією РФ та введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, знищено окрему службову документацію Департаменту, у тому числі Харківського управління, що унеможливлює підтвердити або спростувати факти щодо надання допуску та доступу до державної таємниці ОСОБА_1 , постійної роботи позивача із секретною інформацією або її носіями. Щодо виплати грошової компенсації за невикористані частини щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток за період 2015-2020 роки відповідач зазначає, що компенсація за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення) поліцейським при звільненні зі служби в поліції відповідно до приписів Закону № 580 (чинного на день звільнення позивача зі служби в поліції) та Порядку № 260, до 05.10.2023 не була передбачена, а тому підстав для нарахування і виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2020 роки відсутні. Щодо грошової компенсації за невикористані відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII за період за 2015-2020 роки в кількості 84 доби відповідач зазначає, що законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки, як учасника бойових дій, грошовою компенсацією, а відтак, позовні вимоги в цій частині щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII за період за 2015-2020 у кількості 84 дні є безпідставними.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 в період з 10.08.1994 по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в період з 07.11.2015 по 01.10.2020 ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.

З 01.10.2020 на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №290о/с від 29.09.2020 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсації за 03 доби невикористаної щорічної відпустки за 2020 рік.(а.с.37).

26.10.2023 представник позивача звернувся до відповідача з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 01.12.2017; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергової оплачуваної відпустки за 2015 - 3 доби, за 2016 - 30 діб, за 2017 - 30 діб, за 2018 - 17 діб, за 2019 -20 діб, всього у кількості 100 діб, а також щорічні відпустки встановлені йому на підставі п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 у кількості 84 доби; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень відповідно до встановленого йому рівня за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 (а.с.22-23).

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 06.11.2023 № Ф-2090/42-05ЦА/02-2023 повідомив позивача про те, що за період проходження ОСОБА_1 служби в Департаменті з 07.11.2015 по 31.10.2017 індексація грошового забезпечення не проводилась згідно із вимогами чинного, на той час, законодавства та підстави для її нарахування та виплати відсутні. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 у грудні 2017 виплачено індексацію грошового забезпечення за листопад 2017 року у сумі 373,85 грн., що підтверджується довідкою департаменту від 22.09.2023 №185. Щодо компенсації невикористаних у 2015-2020 відпусток, у тому числі, як учаснику бойових дій вказав, що компенсація за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення), у тому числі, як учаснику бойових дій, поліцейським при звільненні зі служби в поліції відповідно до приписів Закону №580 та Порядку 260 не передбачена. Щодо встановлення позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 відповідач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією РФ та введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, знищено окрему службову документацію Департаменту, у тому числі Харківського управління, що унеможливлює підтвердити або спростувати факти надання допуску та доступу до державної таємниці ОСОБА_1 (а.с.24-26).

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та не виплатити позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020, не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби є протиправною. У зв`язку чим, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити на користь позивача вказані виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог, які судом першої інстанції задоволено, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовані положеннями Закону України "Про Національну поліцію".

Положеннями п.п. 1, 2, 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку № 1078).

Згідно з п.п. 2 п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 до вказаної постанови № 1078 внесено зміни та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Судовим розглядом встановлено, що під час проходження служби позивачу не проводилась індексація грошового забезпечення у період з 01.06.2016 по 30.11.2017, що підтверджується довідками №184,185 про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 (а.с.47,49)

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, оскільки Порядок № 1078 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав нарахування індексації на грошове забезпечення поліцейських, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки проведення індексації прямо передбачено нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», які у порівнянні із положеннями Порядку № 1078 мають вищу юридичну силу, у зв`язку з чим підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у тому числі і відповідачем як суб`єктом владних повноважень.

При цьому, відсутність у період до 24.10.2017 у пункті 2 Порядку № 1078 виокремлених положень щодо визначення серед об`єктів індексації грошових доходів громадян грошового забезпечення саме поліцейських, не є підставою для незастосування відповідачем механізму нарахування та виплати індексації, що визначений цим Порядком, в цілому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанова Верховного Суду від 16.07.2020 по справі № 2140/1763/18, від 21.01.2021 у справі № 160/35/20.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017.

Щодо задоволених вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період 07.11.2015 по 01.10.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про Національну поліцію" (далі по тексту - Закон № 580-VІII) визначаються гарантії професійної діяльності поліцейського.

Так, зокрема, ч.10 ст.62 Закону № 580-VІII визначено, що поліцейський забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків; своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом.

Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VІII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Також Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі по тексту - Постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до статті 94 Закону № 580-VІII, Постанови № 988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських, затверджено Порядок № 260. Цим Порядком визначаються критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.

Відповідно до п. 3 Розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 7 Розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", -15 відсотків;

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Встановлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Правовідносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 №3855-XII (далі по тексту - Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до частини першої ст. 22 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України. (ч. 2 ст. 22 Закону №3855-ХІІ).

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону №3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

За змістом статті 30 Закону №3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаної норми Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 №414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі по тексту - Положення).

У пункті 1 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Дана норма кореспондує з вимогами п. 7 Розділу II Порядку № 260 щодо визначення розміру надбавки за службу в умовах режимних обмежень.

Пунктом 5 Положення передбачено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Отже, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Так, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте Кабінетом Міністрів України на його виконання Положення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.04.2018 по справі №802/74/15-а.

Для вирішення питання про те, чи передбачають умови праці особи роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.07.2019 по справі №296/6615/17.

Тобто, якщо особа отримала, у встановленому порядку, допуск до державної таємниці, працює, зокрема в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Національної поліції України від 07.11.2015 №13о/с ОСОБА_1 , як прибулого з Міністерства Внутрішніх справ, в порядку пункту 9 розділу XV Закону України «Про Національну поліцію», прийнято на службу до управління внутрішньої безпеки в Донецькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах.

Наказом Національної поліції України від 24.02.2016 за № 123о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України 22.07.2016 за № 96о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 02.12.2016 за № 200о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу оперативної роботи управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 19.12.2016 за № 211о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

З 31.03.2017 на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за № 75о/с ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника управління - начальника відділу оперативних розробок Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с. 39-40).

З 01.10.2021 на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №290о/с від 29.09.2021 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.37).

Як убачається із позовної заяви, під час проходження служби в поліції ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за формою 2 (два), який передбачає роботу із секретною інформацією, що має ступінь секретності "цілком таємно та таємно".

Відповідно до листа Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 06.11.2023 № Ф-2090/42-51ЦА/02-2023 у зв`язку із збройною агресією РФ та введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, було знищено окрему службову документацію Департаменту у тому числі Харківського управління, що унеможливлює підтвердити факти надання доступу та допуску до державної таємниці ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 01.10.2020 (а.с.24-26).

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується той факт, що характер роботи (служби) ОСОБА_1 передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже наявність підстав для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вищезазначених посадах.

Таким чином, відповідачем не спростовано факт наявності у спірному періоді роботи позивача з 07.11.2015 по 01.10.2020 доступу до державної таємниці, так само відповідач не спростував факт виконання позивачем роботи/завдань, які вимагають наявності доступу до державної таємниці.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність мотивованого рапорту керівника Харківського управління, погодженого з режимно-секретним органом про установлення ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень, колегія суддів зазначає, що наведене не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок не встановлення та невиплати позивачу цієї надбавки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби, колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" (далі по тексту - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 далі - КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 за № 260 (далі по тексту - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі по тексту - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Наявною в матеріалах справи довідкою Департаменту внутрішньої безпеки № 312 від 08.09.2023 року підтверджено, що кількість невикористаних щорічних чергових оплачуваних відпусток ОСОБА_1 становить:

- за період із 07.11.2015 до 31.12.2015 невикористана частина відпустки становить 3 доби;

- за період з 01.01.2016 до 31.12.2016 невикористана частина відпустки становить 30 діб (з 14 по 30 червня 2016 року - 17 діб (з урахуванням 2 святкових днів), наказ ДВБ НП України від 15.06.2016 № 80 0/с);

- за період з 01.01.2017 до 31.12.2017 відпустка у кількості 30 діб не використана (з 04 по 19 жовтня 2017 року - 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня), наказ ДВБ НП України від 25.09.2017 № 235 о/с);

- за період з 01.01.2018 до 31.12.2018 відпустка у кількості 17 діб не використана з 15 по 27 липня 2018 року - 13 діб, наказ ДВБ НП України від 02.07.2018 № 108 о/с, з 05 по 20 жовтня 2018 року - 16 діб (з урахуванням і святкового дня), наказ ДВБ НП України від 05.10.2018 № 177 o/c);

- за період з 01.01.2019 до 31.12.2019 відпустка у кількості 20 діб не використана (з 26 квітня до 07 травня 2019 року - 12 діб (з урахуванням 2 святкових днів), наказ ДВБ НІ України від 23.04.2019 № 79 о/с, з 27 липня до 10 серпня 2019 року - 15 діб, наказ ДВБ НП України від 17.07.2019 № 134 0/с) (а.с 58-59).

Водночас, відомостей про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані ним щорічні чергові оплачувані відпустки за період із 07.11.2015 по 31.12.2019 матеріали справи не містять. Зазначене свідчить, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України було допущено протиправну бездіяльність в частині не нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані основні та додаткові щорічні оплачувані відпустки, починаючи з 07.11.2015 по 31.12.2019 рік (з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб), у зв`язку з чим суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Як вже було вищезазначено, приписами ст. 4 Закону України від 05 листопада 1996 року, № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року, № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-XII) установлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII установлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 360/1874/20, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, що знайшло своє відображення у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 620/1487/20 і від 29 квітня 2021 року у справі № 200/602/20-а.

Так, Верховний Суд вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Судовим розглядом встановлено, що позивач має право на пільги, визначені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 08.04.2015.

Довідкою Департаменту внутрішньої безпеки № 312 від 08.09.2023 підтверджено, що позивачем не було використано додаткові відпустки, встановлені відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із збереженням заробітної плати за періоди з 07.11.2015 до 31.12.2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та з 01.01.2020 до 01.10.2020 роки (а.с 58-59).

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з 07.11.2015 до 31.12.2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та з 01.01.2020 до 01.10.2020 роки.

Перевіривши обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправної бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, встановлених пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015-2020 роки у загальній кількості 84 доби та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток з 07.11.2015 по 31.12.2015 - 03 доби, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 30 діб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 30 діб, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 17 діб, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 20 діб, та відпусток із збереженням заробітної плати за періоди з 07.11.2015 до 31.12.2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та з 01.01.2020 до 01.10.2020 роки.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 по справі № 520/37998/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова