Справа № 500/4050/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4050/24

03 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Хоміцької С.О., представника позивача - Василишина К.В., представника відповідача - Ковальової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.03.2024 №0-1915-UA0066619, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.03.2024 №0-1915-UA0066619.

Позовні вимоги обґрунтовані доводами про відсутність обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за оскарженими рішеннями контролюючого органу. Зазначено, що податкове повідомлення-рішення про нарахування податку за 2023 рік є протиправним, оскільки, будівлі, що знаходяться у власності позивача, використовуються за призначенням при здійсненні підприємницької діяльності, а саме: здійснює виготовлення виробів із бетону для будівництва, які відносяться згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до будівель промисловості, а тому вказані об`єкти, в силу вимог пункту "є" підпункту 262.2.2 пункту 262.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

Крім того, представник позивач звернув увагу суду на те, що загальна площа належного ОСОБА_1 об`єкта нерухомості становить 917, 5 м.кв., натомість в оскаржуваному ППР таку площу визначено на рівні 1101,5 м.кв.

Також представник позивача зазначив, що рішенням Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2023 рік" визначено, що на території Підгороднянської територіальної громади усі будівлі промисловості звільняються від оподаткування.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 5.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 12.08.2024.

Представник відповідача подала до суду 23.07.2024 відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до інформації щодо позивача, яка міститься в інформаційній системі «Податковий блок. Облік платежів», а саме: розділ «Реєстр об`єктів житлової нерухомості», відомо, що ОСОБА_1 , має у власності гаражі, загальна площа яких складає - 1101,5 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно - об`єкт, що є у власності ОСОБА_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до типу об`єкта: гаражі з виробничо-складських, офісно-торговими приміщеннями, об`єкт нежитлової нерухомості, загальна площа якого - 1101,5 кв.м.

Представник відповідача вказала, що позивач тільки 01.05.2024 внесла відповідні зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині цільового призначення об`єкта нерухомості, які жодним чином не можна застосовувати до податкового періоду за 2023 рік.

Крім того, представник відповідача зазначила, що об`єкт нерухомого майна, який належить позивачці відноситься до групи 1251.9 - будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, на який рішенням орагану місцевого самоврядування встановлена ставка 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Представник позивача 31.07.2024 подав відповідь на відзив.

В судовому засіданні 12.08.2024 оголошувалась перерва до 03.09.2024 та ухвалою суду було витребувано у позивача копію технічного паспорту та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірний об`єкт нерухомості.

На виконання вимог ухвали суду представник позивача 19.08.2024 подав додаткові пояснення, витребувані судом документи, а також копію експертного висновку від 12.06.2023.

Представник відповідача 28.08.2024 подала додаткові пояснення з врахуванням додаткових пояснень та долучаних документів від позивача.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована фізичною особою-підприємцем, із обраними видами діяльності КВЕД 23.61 - виробництво виробів із бетону для будівництва (основний), 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціальних магазинах; 38.11 збирання безпечних відходів та 46.11 Оптова торгівля відходами та брухтом.

Відповідно до інформації щодо позивача, яка міститься в інформаційній системі «Податковий блок. Облік платежів», а саме: розділ «Реєстр об`єктів житлової нерухомості», відомо, що ОСОБА_1 , має у власності гаражі, загальна площа яких складає - 1101,5 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - об`єкт, що є у власності ОСОБА_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (станом до 01.05.2024) відноситься до типу об`єкта: гаражі з виробничо-складських, офісно-торговими приміщеннями, об`єкт нежитлової нерухомості, загальна площа якого - 910,5 кв.м. Складовою частиною даного об`єкту нерухомості є Склад площею 191 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було винесено податкове повідомлення - рішення від 26.03.2024 №0-1915- НОМЕР_1 , яким проведено нарахування податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 110 700 грн 50 коп..

Позивач, не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи даний спір, суд виокремлює три спірні моменти:

1. До якого типу об`єктів нежитлової нерухомості відноситься належне позивачці на праві власності нерухоме майно?

2. Чи використовується вищезазначений об`єкт нерухомості позивачкою у промисловому виробництві?

3. Чи наділена позивачка правом на пільгу щодо оподаткування даного об`єкту нерухомості?

Перед тим як перейти до дослідження вищенаведених питань, суд зазначає, що не враховує при розгляді даної справи обставини, які були встановлені судами, при розгляді спорів ОСОБА_1 та ГУ ДПС в Тернопільській області при оскарженні ППР за той самий вид податку, за інші податкові періоди, зокрема рішення у справах №500/4997/21 (задоволено позов позивачки) та у справі №500/3136/23 (відмовлено у задоволенні позову). По-перше два судові рішення які набрали законної сили, є протилежними за своїми висновками. По-друге, така протилежність обумовлена різними засобами доказування у справах, а також різними підставами позову.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

За приписами пункту14.1 статті 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Відповідно до вимог підпункту14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Таким чином, платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

За правилами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Досліджуючи питання про те, до якого типу нежитлової нерухомості відноситься належне позивачці на праві власності нерухоме майно суд зазначає наступне:

При визначенні належності об`єкта нерухомого майна до групи «Будівель промисловості та складів» (код 125) ДК 018-2000 слід зазначити, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Таким чином, визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, ведення якого здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України.

Ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково- дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві, який уповноважений видавати експертні висновки щодо встановлення приналежності будівлі.

Згідно експертним висновком АС1 №2316306 від 12.06.2023 належні на праві власності Гаражі з виробничо-складськими, офісно-торговими приміщеннями та допоміжними будівлями розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до класу за кодом ДКБС 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії".

Таким чином, позивачка довела, що належне їй нерухоме майно відноситься до класу будівель, які відповідно до рішення Підгороднянської сільської ради №684 від 22.06.2022 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради на 2023 рік" звільнені від оподаткування.

Натомість, судом не приймається до уваги твердження контролючого органу про те, що належна позивачці нерухомість відноситься до класу 1251.9 Будівлі інших промилсових підприємств, включаючи поліграфічне, оскільки такі твердженні нічим не підтвердженні та спростовані вищезазначеним висновком.

Суд також враховує ту обставину, що 01.05.2024 року відбулася зміна назви об`єкта нерухомості належного ОСОБА_1 з "Гаражі з виробничо-складськими, офісно-торговими приміщеннями та допоміжними будівлями" на "Виробничу будівлю", що в свою чергу не привело до зміни класу будівлі, яка як належала до 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 (станом на даний час - НК 018:2023).

Щодо другого питання: чи використовується об`єкт нерухомості позивачкою у промисловому виробництві, то суд враховує наступне:

Згідно інвентаризаційного опису основних засобів від 29.01.2023 року на балансі у ФОП ОСОБА_1 були преси для виробництва бетонних виробів, віброформи для будівельного блоку, форми для виробництва бруківки, будівельні міксери, форми для парапетів. (а.с.12-15).

До матеріалів справи долучено ряд товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, як на купівлі будівельних сумішей так і на продаж готових бетонних вимробів (а.с.25-59).

Аналіз цих документів первинного бухгалтерського обліку свідчить, що ФОП ОСОБА_1 в оподатковуваний період (2023 рік) займалася промисловим виробництвом.

Свідченням того, що позивачка займалась у 2023 році основним видом діяльності - 23.61 виробленням виробів з бетону є дані податкової декларації платника єдиного податку- фізичної особи-підприємця за 2023 рік.

Щодо основного питання: наділена позивачка правом на пільгу щодо оподаткування даного об`єкту нерухомості, суд враховує наступне:

Так підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому, застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

З приводу цього, суд зазначає, що в силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості": 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 31.01.2018 у справі №9901/1438/17 822/2624/16.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Отже, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно віднести до будівель промисловості.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що судова палата в справі №820/3556/17 (постанова Верховного Суду від 17.02.2020) вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого визначила, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи, доведено, що позивачка дійсно здійснює підприємницьку діяльність пов`язану із промисловим виробництвом та впродовж 2023 року використовувала будівлю, яка також відносить ся до будівель промисловості, за функціональним призначенням та в межах власної господарської діяльності, яка пов`язана з промисловим виробництвом, то суд вважає, що вона набула право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі позивача, а тому і є наявні підстави для застосування пільг, передбачених підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що податковий орган при визначенні позивачу суми податкового зобов`язання діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законодавством України, а спірне рішення, якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, таким чином, вказані витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.03.2024 №0-1915-UA0066619.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.