Справа № 640/17821/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Київ

справа №640/17821/22

адміністративне провадження № К/990/14603/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Смоковича М.І., Загороднюка А.Г.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 640/17821/22

за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023, ухвалену у складі: судді-доповідача Собківа Я.М., суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 05.10.2022 № 280/9-03-ос «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорій «А», «Б», і «В» центрального апарату АРМА у 2022 році» у частині включення в список державних службовців, які займають посади державної служби категорій «А», «Б» і «В» центрального апарату АРМА, які підлягають оцінюванню у 2022 році, начальника відділу управління ризиками ОСОБА_1 .

Після відкриття провадження у справі позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив зупинити дію оскаржуваного наказу в частині включення до списку державних службовців, які займають посади державної служби категорій «А», «Б» і «В» центрального апарату АРМА, які підлягають оцінюванню у 2022 році, начальника відділу управління ризиками ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у цій справі; заборони АРМА вчиняти дії, пов`язані з виконанням наказу від 05.10.2022 №280/9-03-ос, у частині проведення оцінювання результатів службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2022 заяву про забезпечення позову задоволено частково:

- зупинено дію наказу АРМА від 05.10.2022 № 280/9-03-ос у частині включення до списку державних службовців, які займають посади державної служби категорій «А», «Б» і «В» центрального апарату АРМА, які підлягають оцінюванню у 2022 році, начальника відділу управління ризиками ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у цій справі.

У вжитті інших заходів забезпечення позову відмовлено.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції зазначив, що оскаржуваним наказом позивача включено до переліку осіб, які підлягають оцінюванню, хоча раніше наказом Служби безпеки України позивача було призвано на військову службу. Суд першої інстанції встановив, що позивач подавав АРМА заяви щодо увільнення його від виконання посадових обов`язків за посадою, проте відповідач на указані заяви не відреагував. Суд першої інстанції також зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність АРМА щодо невидачі наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на період мобілізації.

Посилаючись на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не міг бути включеним до списку осіб, які підлягають оцінюванню, адже він відсутній на роботі у зв`язку з призовом на військову службу.

На думку суду першої інстанції, не вжиття заходів забезпечення позову в контексті викладених обставин призведе до прийняття відповідачем незаконного наказу про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності позивача, в якому буде виставлена негативна оцінка, що в подальшому може стати підставою для звільнення позивача із займаної посади.

Як наслідок, позивач буде змушений звертатися до суду з метою оскарження наказів, прийнятих вже за результатами проведеного оцінювання позивача, що ускладнять ефективне поновлення прав та інтересів позивача, відновлення яких потребуватиме значних витрат та зусиль.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2022 було скасовано, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не навів переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, або ж що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що призов позивача на військову службу супроводжувався порушеннями, зокрема, позивач був заброньований за АРМА, а тому не підлягав мобілізації. Водночас, виявивши бажання проходити службу в СБУ, позивач не припинив державної служби.

На думку суду апеляційної інстанції, застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову фактично підмінює судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

ІI. Провадження в суді касаційної інстанції

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його постанову та залишити в силі ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2022.

На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, що невжиття заходів забезпечення позову не створить перешкод для ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову.

Позивач наполягає на тому, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі призведе до прийняття відповідачем незаконного наказу про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в якому буде виставлена негативна оцінка, що в подальшому буде підставою для припинення державної служби. Як наслідок, позивач буде вимушений звертатися до суду задля поновлення на роботі.

Відповідач проти вимог касаційної скарги заперечив. У відзиві на касаційну скаргу зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

IV. Позиція Верховного Суду

Зі змісту викладених норм КАС України випливає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатися лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їхнього застосування повинна обґрунтовуватися поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Уживаючи заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен навести підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існують обставини, які свідчать, що ефективний захист або поновлення порушених прав позивача без зупинення дії оскаржуваного наказу є неможливим. Ці висновки суд першої інстанції мотивував тим, що: 1) позивач не міг бути включений до списку осіб, які підлягали оцінюванню, адже був призваний на військову службу; 2) реалізація оскаржуваного наказу неминуче призведе до прийняття відповідачем незаконного наказу про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності позивача, в якому буде виставлена негативна оцінка, що в подальшому може стати підставою для звільнення позивача із займаної посади всупереч гарантій для осіб, які призвані на військову службу.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що зазначені обставини не давали підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Так, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не містить мотивів, з яких він дійшов висновку про те, що включення позивача до списку осіб, які підлягають оцінюванню у 2022 році, безальтернативно призведе до виставлення позивачеві негативної оцінки та його звільнення.

Суд зазначає, що оцінювання результатів службової діяльності передбачає проведення співбесіди, за наслідками якої складається обґрунтований висновок із оцінкою установлених державному службовцю завдань та ключових показників, та підсумковою негативною, позитивною або відмінною оцінкою діяльності державного службовця.

Законом України «Про державну службу» також установлено гарантії для державних службовців, які підлягають оцінюванню, з тим, щоб виставлена їм оцінка була об`єктивною. Зокрема, критерії оцінювання встановлені нормативно; для визначення обґрунтованості виставлення державному службовцю, який обіймає посаду державної служби категорії «Б» чи «В», негативної оцінки, матеріали оцінювання перевіряються суб`єктом призначення і за потреби - заслуховуються пояснення відповідного державного службовця; державний службовець може оскаржити висновок за наслідками оцінювання до суду або керівника державної служби; державний службовець може вимагати утворення за місцем роботи комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.

Таким чином, для виставлення державному службовцю негативної оцінки недостатньо включити його до списку осіб, службова діяльність яких підлягає оцінюванню. Суб`єкт призначення повинен обґрунтувати, що якість виконання державним службовцем поставлених завдань є неналежною.

Висновок суду першої інстанції про ймовірний розвиток подій після включення позивача до вказаного списку ігнорує встановлений у законі порядок проведення оцінювання й ґрунтується на припущеннях.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що позивач протиправно був включений до списку державних службовців, що підлягали оцінюванню, то суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що зазначені обставини були підставою позову й їх належало встановити за наслідками розгляду справи по суті. Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Отже, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем у заяві не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову стосовно спірного наказу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими і такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

VII. Судові витрати

Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О. Р. Радишевська

Судді: М.І Смокович

А.Г Загороднюк