Справа № 120/4833/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4833/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

05 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 27.06.2023, яким зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановити та виплатити з 01.07.2021 р. ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб без обмеження максимальним розміром .

18.01.2024 позивач звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дій вчинених на виконання рішення суду щодо відмови виплати 2000 грн.

Окремою ухвалою від 29.01.2024 постановлено про встановлені порушення законодавства під час виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі №120/4833/23 повідомити начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

На виконання вказаної ухвали, пенсійним органом надано суду першої інстанції інформацію про перерахунок пенсії згідно якого з 01.03.2022 р. розмір пенсії із урахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000 грн. становить 25 018, 42 грн. Виплата такої пенсії з 01.03.2022 р. здійснюється в розмірі 25 018 , 42 грн., тобто без обмеження максимальним розміром.

08.04.2024 р. позивач повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними дій щодо невиконання судового рішення у даній справі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2024 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу фактично обмежено виплату пенсії за рахунок нарахованої індексації в 2023 р. та 2024 р., а не щомісячної доплати в розмірі 2000 грн. В той же час питання виплати індексації за 2023-2024 роки не входить до предмету спору у цій справі.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ст.370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,-за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Ч.1 ст.255 КАС України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України.

Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Поряд з цим, ч.1 ст.2 КАС України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , останній посилається на те, що як свідчить розрахунок наданий самим же відповідачем, саме виплату доплати, яка на виконання судового рішення у справі №120/4833/23 має виплачуватися у розмірі 2000 грн., останнім обмежено до 500 грн.

Колегією суддів, при дослідженні наявних у справі розрахунків, наданих ГУ ПФУ у Вінницькій області на виконання ухвали від 29.01.2024 з`ясовано, що після перерахунку пенсії позивача, розмір останньої з 01.03.2022 складає 25018 грн. З липня 2021 по лютий 2023 року нараховано доплату в розмірі 2000 грн. Однак, з березня 2023 року доплата складає 500 грн.

При цьому, в одному із розрахунків вказано, що загальний розмір пенсії станом на березень 2022 року складає 25018,42 (доплата згідно постанови №713 вказана у розмірі 2000 грн.), а в іншому 21340 грн. (доплата згідно постанови №713 вказана у розмірі 2000 грн.), тоді як, наприклад в березні 2023 року (доплата 500 грн.)-23518,42 грн.

Зважаючи на те, що з вказаних розрахунків, які окрім іншого містять розбіжності, неможливо було з`ясувати, в якому розмірі позивачу здійснюється доплата за рішенням суду у справі №120/4833/23 та чи є доплата зменшена до 500 грн. доплатою на виконання вищевказаного рішення суду, колегією суддів ухвалою від 06.06.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати інформацію та пояснення щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 , здійсненого на виконання рішення суду у справі № 120/4833/23.

Крім того, судом зобов`язано Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Р.П. надати інформацію про хід виконавчого провадження у справі № 120/4833/23.

На виконання вказаної ухвали, відповідачем подано письмові пояснення, в яких не надано жодної інформації про яку вказано в ухвалі від 06.06.2024, в тому числі на усунення розбіжностей, про які зазначено в мотивувальній частині ухвали, а тому суд апеляційної інстанції, ухвалою від 16.07.2024 повторно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати інформацію та пояснення щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 , здійсненого на виконання рішення суду у справі № 120/4833/23, в тому числі на усунення розбіжностей, про які вказано в мотивувальній частині ухвали, а також вказати в якому розмірі позивачу здійснюється доплата за рішенням суду у справі №120/4833/23, чи є доплата зменшена до 500 грн. доплатою на виконання вищевказаного рішення суду, і якщо є, то на яких підставах зменшена до 500 грн.

На виконання ухвали від 16.07.2024 відповідачем направлено на адресу суду письмову інформацію наступного змісту "... на виконання рішення у справі №120/4833/23, Управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який станом на 01.07.2021 склав - 13030,00 грн, та нараховано- 16000,00 грн за період з 01.07.2021 по 28.02.2022).

Також, відповідно до судового рішення у справі №120/12658/21-а ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2022 та донараховано кошти в сумі 109637,60 грн.

При цьому, на виконання судового рішення у справі №120/7002/21-а позивачу здійснено перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 та донараховано кошти в сумі 191090,00 грн.

Таким чином, розмір пенсії стягувача на липень 2021 обраховано наступним чином: фактично отримано - 11030,00 грн, донараховано кошти 2000,00 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/4833/23), донараховані кошти 1651,60 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/12658/21-а), донараховані кошти 7510,00 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/7002/21-а), що в загальній сумі становить - 22191,60 грн.

На момент виникнення зобов`язання, а саме на 01.07.2021 розмір пенсії позивача склав - 22191,61 грн, тобто Головним управлінням з цієї дати не застосовано обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Також, Суд не вирішував в судовому порядку питання щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром в подальшому, так як не наділений процесуальним правом розглядати позовні вимоги на майбутнє.

З врахуванням положень Законів України про Державний бюджет на 2021 та на 2022 роки, якими визначено зміну прожиткового мінімуму, а також, відповідно до Закону №3668 та Закону №2262, якими встановлено обмеження пенсії в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, максимальний розмір пенсії у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) станом на 1 липня 2021 становить 18540,00 грн, з 1 грудня 2021 - 19340,00 грн, з 1 липня 2022 - 20270,00 грн, з 1 грудня 2022 - 20930,00 грн. З урахуванням вищезазначених норм законодавства пенсія стягувача повинна виплачуватись з обмеженням максимального розміру (10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність).

Однак, враховуючи, п.4 ст. 63 Закону 2262, яким встановлено, якщо у разі перерахунку пенсій, їх розміри є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Окремою ухвалою суду від 29.01.2024 року встановлено порушення законодавства Головним управлінням під час виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі №120/4833/23 та визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає у не виплаті щомісячної доплати в сумі 2000 грн з 01.03.2022 р.

З урахуванням висновків викладених в окремій ухвалі суду, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 з урахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб". Внаслідок проведених перерахунків, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 склав 25018,42 грн.

За період з 01.03.2022 по 29.02.2024 позивачу донараховано - 30000грн.

В цілому нарахована заборгованість позивача у справі №120/4833/23 складає - 46000грн.

Вказаний борг обліковується Головним управлінням в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України та буде виплачена після отримання асигнувань з Державного бюджету призначених на цю мету.

З 01.03.2023 розмір пенсії складає - 25 018, 42 грн., в тому числі - 2000 грн (щомісячне підвищення до пенсії встановлене Постановою № 713) та сума індексації пенсії з 01.03.2022 - 2826,82грн.".

Крім того, відповідачем до письмових пояснень долучено копію розрахунку пенсії, перерахованої ОСОБА_1 з 01.01.2023, з якого слідує, що розмір щомісячної доплати відповідно до постанови КМУ №713, згідно рішення суду, складає 2000 грн., а відтак помилковими є твердження позивача, що розмір вказаної надбавки зменшено до 500 грн.

Поряд з цим, відповідач не заперечує, що при перерахунку пенсії позивача, на виконання рішення суду у цій адміністративній справі, Управлінням не включено до розрахунку індексацію пенсії останнього з 01.03.2023, тобто фактично обмежено виплату пенсії із урахуванням нарахованої індексації в 2023 р. та 2024 р.

Однак, як обгрунтовано зазначено судом першої інстанції, індексація пенсії ОСОБА_1 за 2023-2024 роки, не входить до предмету спору у даній справі, в зв`язку з чим суд не може надавати правову оцінку таким діям відповідача, в рамках розгляду цієї заяви.

Варто також звернути увагу і на те, що як свідчить письмова інформація Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Р.П., відповідачем на виконання вимоги державного виконавця від 21.03.2024, надано лист від 20.03.2024, яким повідомлено, що на виконання окремої ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі № 120/4833/23, Управлінням поведено перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 , який склав 25018,42 грн. та донараховано кошти в сумі 30000 за період з 01.03.2022 по 29.02.2024.

Та обставина, що державним виконавцем після отримання вищезазначеного листа ГУ ПФУ у Вінницькій області жодних заходів, спрямованих на виконання судового рішення у цій справі не приймалося, дає суду підстави вважати, що останній погодився з тим, що судове рішення виконано.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Сторчак В. Ю.