Справа № 443/1462/24
Суддя: РАВЛІНКО Р. Г.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/1462/24
Провадження №2-а/443/23/24
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Андрейківа Василя Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від 05.08.2024,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Колтоновський О.О., звернувся до суду з позовною заявою до інспектора СРПП Андрейківа В.М., Головного управління Національної поліції у Львівській області в якій просить постанову поліцейського відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Андрейківа В.М. про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від (04) 05.08.2024, винесену щодо ОСОБА_1 , - скасувати; провадження в справі про адміністративне правопорушення за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, недоведеністю, порушенням норм процесуального права, закрити та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області, як розпорядника бюджетних коштів, на користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги та оплатою судового збору.

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 05.08.2024 близько 21 год позивач їхав разом із своєю знайомою автомобілем марки «Mercedes Benz 250» по місту Жидачеву. Автомобілем керувала знайома позивача, а сам ОСОБА_2 перебував на передньому пасажирському сидінні. Приїхавши до будинку №1 по вул. Фабричній в місті Жидачеві, зупинивши автомобіль, знайома позивача вийшла із салону автомобіля, а позивач перебував у авто. Згодом до автомобіля під`їхали працівники відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського РУП почавши звинувачувати ОСОБА_3 у порушенні правил дорожнього руху, а саме неувімкненні світлового покажчика повороту та несправному стані габаритного ліхтаря. Після пред`явлення документів, що посвідчують особу, працівники поліції почали складати відповідну постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення. (04) 05.08.2024 працівниками відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського РУП було складено постанову поліції серії ББА № 726064 від (04)05.08.2024 за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Як вбачається із постанови серії ББА № 726064 від (04)05.08.2024 року, складеної о 21:38:00 год, «05.08.2024 21:16:00, м. Жидачів по вул. Фабричній, 1а, водій ОСОБА_1 керував Т/З Mercedes Benz 250. д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2б ПДР, а також здійснив рух Т/З , у якого не світився задній габаритний ліхтар, чим порушив п. 31.1 і 31.6б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Однак вказана постанова поліцейського відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Андрейківа В.М. серії ББА № 726064 від (04)05.08.2024 року за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП винесена передчасно, без встановлення фактичних обставин справи, без їх підкріплення належними та допустимими доказами, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому не може вважатися правомірною виходячи із такого. Відеозаписів із нагрудних камер чи відеореєстратора автомобіля працівниками поліції позивачу надано не було. Відсутні будь-які інші фото- та відеодокази із технічних засобів та/або приладів. Так само матеріали справи не містять посилання на показання свідків та його пояснення. Тобто постанова не передбачає узагалі вказівок на жодні належні докази із зазначенням джерела їх походження/фіксації. Уповноваженими особами відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області не було роз`яснено права та обов`язки, не повідомлено належним чином про дату та час розгляду, не надано можливості скористатися правовою допомогою. Позивачеві не надано можливості ознайомитися із доказами, брати участь у їх дослідженні, заявляти власні клопотання та заперечення. Розгляд справи як такий узагалі не проводився, а відбулося виключно пред`явлення складеної постанови без проходження усіх передбачених Кодексом стадій провадження в справі про адміністративне правопорушення. Усі усні клопотання ОСОБА_3 про залучення свідків, надання можливості скористатися послугами адвоката (залучення адвоката з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги), надання можливості ознайомитися із постановою та відеозаписом події (якщо такий наявний) були відхилені відповідачем. Внаслідок недбалості до виконання посадових обов`язків ОСОБА_4 проігнорував конституційні гарантії на правову допомогу та об`єктивний і справедливий розгляд справи. У винесеній постанові відповідач не посилається на жоден належний та допустимий доказ у справі, а відповідна графа «До постанови додається» не заповнена належним чином, не містить даних про технічний засіб-джерело отримання/фіксації таких доказів (якщо такі мали місце), а лише вказівку на невідомі відеозаписи 1289 і 1276 (без зазначенням виробника та моделі, реєстраційного номера технічного засобу тощо). З оскаржуваної постанови не видається можливим встановити конкретні дії, вчинені позивачем, оскільки фабула не містить конкретизації ознак невикористання світлового покажчика повороту, а саме обставин, за яких такий сигнал не був використаний (при повороті на рівнозначну/нерівнозначну дорогу, в`їзд в подвір`я чи виїзд, перебування на перетині вулиць тощо), не містить конкретики способу такого не(увімкнення) габаритного ліхтаря чи його технічної несправності (адже вказане може охоплюватися різними статтями КУпАП 121 або ж 122), конкретизації ліхтаря (правого чи лівого), що є одними із основних структурних чинників об`єктивної сторони та суті порушення. Тобто фабула не є чітко викладеною, що свідчить про існування розумних сумнівів у безпідставності звинувачень. Отже, наявність усіх складових елементів адміністративного правопорушення працівниками поліції доведено не було, що виключає можливість притягнення до відповідальності та накладення стягнення. Враховуючи, що до постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від (04)05.08.2024 року працівниками відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області не додано будь-яких доказів на підтвердження викладених в ній обставин, а провадження в справі здійснювалося у повній невідповідності із законом, вина позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП не знайшла свого підтвердження. За наведених вище обставин, вбачається незаконність винесення оскаржуваної постанови, невідповідність дій поліцейського відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Андрейківа В.М. щодо здійснення провадження в справі вимогам статтей 3, 8, 19, 62, 63 Конституції України, статтям 7, ч. 1 ст. 9, 245, 247, 248-249, 251-252, ч. 1-2 ст. 254, 256, ч. 1 ст. 268, 277-2, 279-280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також недоведеність події та складу правопорушення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 від 14.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків /а.с.28-29/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 21.08.2024 виправлено описку в ухвалі судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 від 14.08.2024 /а.с.43-44/

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 від 21.08.2024 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву /а.с.45-48/.

Повідомлення про дату, час та місце розгляду адміністративної справи було розміщено на веб-порталі судової влади України 23.08.2024 /а.с.49/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 від 28.08.2024 витребувано у Головного управління Національної поліції в Львівській області оригінал або належним чином засвідчену читабельну копію, постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від 05.08.2024, зобов`язавши відповідача надати їх до Жидачівського районного суду Львівської області у строк до 02 вересня 2024 року /а.с. 56-58/.

Зазначена ухвала в електронному вигляді було надіслано Головного управління Національної поліції у Львівській області та 28.08.2024 доставлено до електронного кабінету відповідача /а.с.51/.

02.09.2024 відділенням поліції №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області надіслано копію постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 /а.с.63-64/.

У вказаний в ухвалі про відкриття провадження у справі суду строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву без поважних причин.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 22 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи /у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження/ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту пільг.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 726064 від 05.08.2024, ОСОБА_1 05.08.2024 о 21 год 16 хв в м. Жидачів по вул. Фабричній 1а, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 250», д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не ввімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР, також здійснив рух транспортним засобом у якого не горіли задні габаритні ліхтарі, чим порушив п. 31.1., 31.6 «б» ПДР, своїми діями вчинив правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП/а.с.62, 64/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з п. 31.1 ПДР Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Приписами п. 31.6 «б» забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно до положень ч. 1 ст. 121 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно до положень ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Слід зазначити, що положенням п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, окрім самої спірної постанови, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин.

В оскаржуваній постанові вказано про відеозапис: 1289, 1276, однак відповідачем Головним управлінням Національної поліції у Львівській області відзив на позовну заяву із зазначеними відеозаписами до суду надано не було. Також в постанові не зазначено технічний засіб який здійснював відеозапис. Факт вчинення порушення ПДР, за який настає відповідальність на підставі ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, позивач не визнає.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в темну пору доби без увімкнених задніх габаритних вогнів та не ввімкнення покажчика повороту при повороті ліворуч.

Суд зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень.

Враховуючи викладене вище, скоєння ОСОБА_1 оскаржуваних адміністративних правопорушень є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст.121 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Крім цього, суд враховує роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вимоги частини 5 статті 242 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2020 року в справі №742/2298/17 зробив висновок про те, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Суд звертає увагу на те, що позивачем визначено двох відповідачів Головне управління Національної поліції у Львівській області та інспектора СРПП Андрейківа В.М.

З огляду на приписи статей 2, 4 КАС України та статті 222 КУпАП, а також на правовий висновок Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17, суд доходить переконання, що інспектор СРПП Андрейків В.М. є неналежними відповідачем у цій справі, відтак в частині позовних вимог до цього відповідача слід відмовити.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 стаття 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами ч. 7 та ч. 9 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (12-14гс22).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так судом встановлено, що 06.08.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Колтоновським О.О. укладено договір про надання правової допомоги №44, згідно з яким адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу з питань оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП в суді І інстанції в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката /а.с.12-20/.

Відповідно до п. 3.2 Договору, зокрема, встановлено, що порядок оплати гонорару визначається сторонами у Додаткових угодах /а.с.15/.

Згідно Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №44 від 06.08.2024 вартість послуги: «Вивчення матеріалів справи, оцифрування документів, форматування в формат *.pdf, складення позовної заяви, формування в Електронному суді, скерування сторонам та до суду» складає 2 500 грн /а.с.21/.

До позовної заяви представником позивача в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до заяви додано: акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання професійної правової допомоги №44 від 06.08.2024 згідно якого ОСОБА_1 було надано адвокатом Колтоновським О.О. наступні послуги: вивчення матеріалів справи, оцифрування документів, форматування в формат *.pdf, складення позовної заяви, формування в Електронному суді, скерування сторонам та до суду, вартість наданих послуг становить 2 500,00 грн /а.с.23/.

Відтак, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правничу допомогу 2 500, 00 грн є завищеним, а тому суд приходить до переконання, що розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 000, 00 грн.

Вирішуючи питання про розподілу судових витрат з судового збору суд дійшов до таких висновків.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією №586Р-К795-Н8Н7-М6ОЕ від 13.08.2024.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 605,60 грн на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Андрейківа Василя Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від 05.08.2024- задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 726064 від 05.08.2024 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП Андрейківа Василя Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 726064 від 05.08.2024 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та 1 000 (одна тисяча) гривень витрат на правову допомогу, а всього разом стягнути 1 605 (одна тисяча шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко