Справа № 280/5643/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 вересня 2024 року Справа № 280/5643/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (, вул. Фортечна, 65, Запоріжжя, Запорізька область, 69002) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі відповідач), у якій позивач (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та період з 01 грудня 2018 року по 08 жовтня 2019 року, але не менше як за шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби, яке відбулось 08 жовтня 2019 року, йому не виплачено індексацію грошового забезпечення. В подальшому, індексацію виплачено 16 травня 2024 року на виконання рішення суду. Вказує, що у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні має право на стягнення середнього заробітку за час такої затримки. Посилаючись на норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України; тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статей 160-161 КАС України.

04 липня 2024 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі № 280/5643/24, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач не погодився із заявленими позовними вимогами, 11 липня 2024 року подав відзив на позовну заяву (вх. № 32364), в якому зазначає, що на момент виключення зі списків особового складу ГУ ДСНС України у Запорізькій області позивач погодився з проведенням розрахунків всіх виплат, які йому були виплачені відповідачем, отримав грошовий атестат та відповідно до довідки № 297 від 08 липня 2024 року отримав всі передбачені виплати у повному обсязі. Крім того, ні КЗпП України, ні ЗУ Про оплату праці жодним чином не розповсюджуються на осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, відповідно до норм яких передбачена відповідальність саме роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Також, згідно Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесено зміни до статей 116, 117 КЗпП України, якими натепер визначено відшкодування в разі затримки в розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду, у зв`язку із чим вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

З приводу доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5643/24 суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Судом з доданих до позовної заяви документів встановлено, що позивача звільнено зі служби 08 жовтня 2019 року, а остаточний розрахунок із ним проведено 16 травня 2024 року.

Отже, перебіг строку звернення до суду розпочався з 16 травня 2024 року.

Тобто, звернувшись до суду 11 червня 2024 року (засобами поштового зв`язку), позивач дотримався строку, встановленого частини 5 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 280/7106/23, яке набрало законної сили 13 травня 2024 року:

- визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 жовтня 2019 року;

- зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 08 жовтня 2019 року із застосуванням місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення березня 2018 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Матеріалами справи підтверджується, що 16 травня 2024 року позивачу згідно платіжного доручення № 766, копія якого надана відповідачем до суду разом із відзивом на позовну заяву, перераховано суму 81 135,19 грн., в якості виплати індексації на виконання рішення суду.

Позивач, вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, п`ятою статті 99 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до персоналу (кадрів) органів та підрозділів цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.

Трудові відносини працівників, а також відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, в органах та підрозділах цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до частин першої, другої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623.

Суд зазначає, що вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок здійснення компенсаційних виплат за час затримки розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту.

Між тим, згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП (із змінами, внесеними згідно із Законами від 20 грудня 2005 року № 3248-IV, від 01 липня 2022 року № 2352-IX) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП (із змінами, внесеними згідно із Законами від 20 грудня 2005 року № 3248-IV, від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, нормами КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд зазначає, що за загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату особам рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту всіх належних сум при звільненні зі служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

Судом установлено, що на момент звільнення зі служби із позивачем не проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено йому індексацію грошового забезпечення, що було предметом розгляду у справі № 280/7106/23.

Разом із тим, як вже зазначалося вище, розрахунок за вищевказаним судовим рішенням здійснено із позивачем 16 травня 2024 року.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак, суд вважає, що відповідачем вчинено триваюче правопорушення щодо не здійснення остаточного та повного розрахунку з ОСОБА_1 в частині невиплати індексації грошового забезпечення, а тому у позивача наявне право на застосування положень статтею 117 КЗпП України в частині отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Наведене зумовлює висновок суду про необхідність визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2019 року (дня звільнення) по 15 травня 2024 року включно.

Суд зазначає, що період затримки в даному випадку, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України складає 184 календарні дні.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати (надалі за текстом - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивача звільнено зі служби 08 жовтня 2019 року, отже при обчисленні його середньоденного грошового забезпечення необхідно виходити з виплат за серпень 2019 року та вересень 2019 року, тобто за 2 місяці, що передують звільненню.

Матеріалами справи (довідка від 08 липня 2024 року № 298) підтверджується, що грошове забезпечення позивача у серпні 2019 року склало 10 235,55 грн., у вересні 2019 року 10 235,55 грн.

При цьому, у серпні 2019 року кількість робочих днів становила 21 день, у вересні 2019 року 21 день.

Тобто, середньоденний заробіток позивача за вказаний період складає 487,41 грн.: (10235,55 грн. + 10 235,55 грн.)/42.

Отже, виходячи із розрахунку 487,41 грн. х 184 календарні днів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням статті 117 КЗпП (із змінами, внесеними згідно із Законами від 20 грудня 2005 року № 3248-IV, від 01 липня 2022 року № 2352-IX) має складати 89 683, 44 грн.

Разом із тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладені висновки, відповідно до яких з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Крім того в указаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, та враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, суд вважає за необхідне визначити середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, у розмірі 70 403,00 грн.

Обчислюючи вказану суму, суд виходив із того, що належна позивачу до виплати індексація грошового забезпечення у розмірі 81 135,19 грн. складає 90,47% від визначеного вище середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2019 року по 16 травня 2024 року включно, із урахуванням положень статті 117 КЗпП України, у сумі 70 403,00 грн. (81 135,19 грн. х 90,47%).

Суд також зазначає, що належним способом захисту порушеного права, який відповідає характеру правопорушення, змісту порушеного права та забезпечить його поновлення, є стягнення з відповідача вказаної суми середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2019 року (наступного дня за днем звільнення) по 16 травня 2024 року (дату виплати коштів на виконання судового рішення в адміністративній справі № 280/7106/23).

Враховуючи дату звільнення позивача (08 жовтня 2019 року), із якою у роботодавця виникає обов`язок по здійсненню остаточного розрахунку при звільнені, вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також з 01 грудня 2019 року по 07 жовтня 2019 року включно задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позову.

В силу приписів частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 65; ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2019 року по 15 травня 2024 року року включно.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 65; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період за період з 08 жовтня 2019 року по 15 травня 2024 року включно у сумі 70 403,00 грн. (сімдесят тисяч чотириста три гривні).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 65; ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 06 вересня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов