Справа № 380/886/24
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 рокусправа № 380/886/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

у с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 16 вересня 2023 року щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати грошового забезпечення за період з листопада 2022 року по березень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 16 вересня 2023 року щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати грошового забезпечення за період з листопада 2022 року по березень 2023 року, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України Про звернення громадян.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся з рапортом від 16.09.2023 щодо необхідності надання фінансовий витяг щодо нарахування грошового забезпечення і причини невиплати за період з листопада 2022 по березень 2023, та неотримавши відповіді звернувся з даним позовом до суду. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 22.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву від 26.01.2024 (вх. № 6873). Вказує на те, що ОСОБА_1 в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 не зараховувався та не перебував, що підтверджує копія військового квитка серії НОМЕР_2 , що доданий до матеріалів справи. Також наголошує на тому, що до військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача ні поштовим ні фельд`єгерським поштовим зв`язком не надходив. Крім цього, відповідач наголошує на тому, що рапорт від 16.09.2023 надсилався позивачем декільком адресатам, котрі є вищестоящими органами для військової частини НОМЕР_1 і вказівки та розпорядження яких зобов`язана виконувати. Проте на адресу військової частини НОМЕР_1 будь яких розпоряджень щодо розгляду звернення ОСОБА_1 ні від Міністерства Оборони України ні від Генерального штабу ЗСУ не надходило.

Ухвалою суду від 26.03.2024 витребувано у позивача додаткові докази- докази скерування рапорту ОСОБА_1 від 16.09.2023 військовій частині НОМЕР_1 .

21.05.2024 за вх. №38627 від позивача надійшла заява про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 26.03.2024.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Рапортом від 16.09.2023 року позивача військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 звернувся до командира військової частини № НОМЕР_1 Начальника медичної служби військової частини № НОМЕР_1 (рапорт подається через Фельд`єгерську службу поштового зв`язку Міністерства оборони), в якому просив:

- прийняти, зареєструвати цей рапорт в журналі рапортів, надати йому номер, внести його до особової справи і повідомити позивача про це згідно статуті 20 ЗУ «Про звернення громадян»;

- надати фінансовий витяг з особового рахунку (виписку-розрахунок щодо грошового забезпечення) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат в/ч № НОМЕР_1 ;за період служби у частині;

- надати письмову відповідь на рапорт, а також повідомити про результати службового розслідування стосовно відсутності нарахування та виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,солдат в/ НОМЕР_4 .

Копія вказаного рапорту адресована також Міністерству оборони України, Генеральному штабу ЗС України, Військовій службі правопорядку.

Станом на день подання позовної заяви, відповідачем не надано відповіді на означені рапорти, що і стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому зокрема: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відповідно п. 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до пункту 115 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно матеріалів справи, позивач склав рапорт від 16.09.2023 року.

В рапорті зазначено, що цей рапорт подано як усно, так і заказним листом з повідомленням на адресу військової частини № НОМЕР_1 , а також на адресу Міністерства оборони України, в тому числі електронну, для реєстрації та перенаправлення її до військової частини № НОМЕР_1 . Також ця заява була продубльована за допомогою комунікаційного зв`язку Вайбер, Сигнал, Вотсап. Також цей рапорт продубльовано до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Проте, до матеріалів позовної заяви, жодних доказів направлення зазначеного рапорту від 16.09.2023 року позивачем не надано.

На виконання вимог ухвали суду від 26.03.2024, позивачем у підтвердження направлення даного рапорту позивачем надано копію чеку АТ "Укрпошта" ПН №55, кому: А4150 , куди 49000 Дніпро. В самому рапорті адреса в/ч військової частини НОМЕР_1 не вказана. Тому вказаний чек не підтверджує направлення відповідачу рапорту від 16.09.2023 року.

Крім того, відсутній опис вкладення до цінного листа, а також будь-яке підтвердження про отримання листа відповідачем (у самому рапорті зазначено «рапорт заявлений усно, заказним листом з повідомленням на адресу військової частини № НОМЕР_1 »).

Також в матеріалах справи відсутні докази отримання вказаного рапорту відповідачем.

Вказані обставини виключають факт бездіяльності відповідача щодо не розгляду відповідачем рапорту від 16.09.2023 року.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази як направлення рапортів до військової частини, так і отримання їх останньою. Зокрема, відправлення Укрпоштою листом з описом вкладення з повідомленням про отримання, листом з оголошеною цінністю, або через військово-медичну установу.

Позивач цих тверджень не спростував.

З огляду на відсутність доказів направлення рапортів військовій частині НОМЕР_1 та доказів їх отримання, відсутні підстави зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 16.09.2023.

Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Також, у рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 09.12.2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для його відшкодування відповідно до частини першої статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна