Справа № 520/11534/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 р. Справа № 520/11534/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.06.24 по справі № 520/11534/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.02.2024р. №5423/0901.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що не здійснював господарської діяльності з продажу алкогольних напоїв у жовтні 2023р. за ліцензією від 26.06.2023р. №00062 із терміном дії 01.07.2023р.-01.07.2028р., а тому не повинен був подавати до контролюючого органу звіти за формою №1ОА за жовтень 2023р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 року позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що до листопада постачальник не мав можливості постачати алкогольні напої платнику податку, і жодної діяльності з продажу алкогольних напоїв до листопада 2023 року не відбувалося. А отже, звіти не подавались у зв`язку з відсутністю будь-якої діяльності.

На думку позивача, суд першої інстанції невірно застосував положення ч. 3 ст. 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Крім того, позивач вважає помилковою позицію податкового органу стосовно того, що позовні вимоги ТОВ Фірма ПОСАД обґрунтовані запровадженням на території України військового стану, оскільки вказане не відповідає дійсності.

З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 по справі №520/11534/24 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ТОВ Фірма ПОСАД в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на підставі норми Закону № 481 та у зв`язку з неподанням звіту, що зафіксовано висновком від 26.01.2024 № 306/20-40-09-01-09 відповідальність за дане порушення передбачена абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону № 481, яким встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.

У зв`язку з дією в Україні воєнного стану, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей визначених Податковим кодексом.

ТОВ Фірмою "ПОСАД" не подано звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв за Формою 1-ОА жовтень 2023 року.

За неподання звіту про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв за формою 1-ОА за жовтень 2023 складено висновок від 26.01.2024 № 306/20-40-09-01-09, на підставі якого прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 01.02.2024 № 5421/0901 про застосування фінансової санкції в сумі 17000,00 гривень.

Відповідач звертає увагу, що відповідно до п. 49.2 ст. 49 ПК України платники, визначені пунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу, а також платники, які мають діючи ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов`язані за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді. Відтак, за наявності діючої ліцензії та до настання моменту отримання рішення контролюючого органу про анулювання ліцензії учасник суспільних відносин, який одержав ліцензію повинен забезпечити неухильне виконання усіх обов`язків.

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції всебічно та у повному обсязі дослідив обставини, що мають значення для вирішення даного публічно-правового спору, надав їм вірну правову оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Позивач в свою чергу надав відповідь на відзив, в якому вказує, що оптова ліцензія на продаж алкоголю наявна з 01.07.2023, однак діяльність розпочата тільки у листопаді 2023 році, про що свідчить також довідка про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серія АП №145804 від 07.11.2023, первині документи на товар та зареєстровані податкові накладні у листопаді. Вказані обставини свідчать, що жодної діяльності з продажу алкогольних напоїв до листопада 2023 року не відбувалося. А отже, звіти не подавались у зв`язку з відсутністю будь-якої діяльності, тобто на підставі відсутності показників, які підлягають декларуванню.

З урахуванням вказаного вище, позивач вважає, що доводи відзиву на апеляційну скаргу жодним чином не спростовують позицію ТОВ Фірма ПОСАД про відсутність підстав для застосування до позивача фінансових санкцій відповідно до рішення від 01.02.2024 №5423/0901.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник пройшов визначену законом процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу резидента України - юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань під ідентифікаційним кодом 21229267, у спірних правовідносинах знаходився на податковому обліку в установі відповідача.

Заявником було отримано ліцензію на оптову торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту) від 26.06.2023р. №00062 із терміном дії 01.07.2023р.-01.07.2028р. (далі за текстом Ліцензія №1).

26.01.2024р. суб`єктом владних повноважень було складено висновок №306/20-40-09-01-09 про неподання заявником за жовтень 2023р. (тобто за період дії Ліцензія №1) звіту про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв за формою 1-ОА (далі за текстом Висновок №306).

01.02.2024р. із посиланням на Висновок №306 суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення №5423/0901 про застосування 17.000,00грн. штрафу.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття означеного рішення суб`єктом владних повноважень були обрані положення ч.3 ст.16 та абз.23 ч.2 ст.17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (далі за текстом - Закон України від 19.12.1995р. №481/95-ВР), а фактичною підставою послугувало судження суб`єкта владних повноважень про невиконання заявником без поважних причин обов`язку із подання документу обов`язкової податкової звітності форми 1-ОА за жовтень 2023р.

Стверджуючи про невідповідність закону оскарженого податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок подання до контролюючого органу документу обов`язкової податкової звітності форми 1-ОА виникає у суб`єкта господарювання з календарної дати початку дії ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями і реалізація цього обов`язку не поставлена законодавством у залежність від початку провадження господарської діяльності за означеною ліцензією саме у спосіб проведення господарських операцій з продажу алкогольних напоїв.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі, обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, а також складів протиправних діянь учасників суспільних відносин у перелічених сферах та мір юридичної відповідальності унормовані, зокрема, приписами Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР.

Відповідно до ст.1 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Положеннями ч.1 ст.15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР визначено, що імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії.

Окрім того, положеннями ст.15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР також визначено, що: Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам); Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі: заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); несплати чергового платежу за ліцензію; встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів); встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії; встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії; акта про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису; порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії; акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису; рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію указом Президента України про застосування до суб`єкта господарювання санкцій, передбачених пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції"; Ліценія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Аналізуючи наведені норми Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР, колегія суддів вбачає, що ліцензія є діючою до настання події прийняття контролюючим органом рішення про анулювання ліцензії та фізичного отримання такого рішення учасником суспільних відносин, а несплата чергового платежу за ліцензію є виключно приводом для прийняття контролюючим органом рішення про анулювання ліцензії, але не припиняє юридичної дії самої ліцензії.

Згідно із ч.3 ст.16 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які мають ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, алкогольними напоями і тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця, до 10 числа наступного місяця, звіт про обсяги виробництва та/або обігу (у тому числі імпорту та експорту) спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, за формою, встановленою цим органом. У разі якщо в місяці, наступному за звітним місяцем, суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) самостійно виявив помилки у поданому ним звіті за звітний місяць, він зобов`язаний подати уточнений звіт до кінця місяця, наступного за звітним місяцем. У такому разі штраф, встановлений абзацом двадцять другим частини другої статті 17 цього Закону, не застосовується.

Процедура заповнення звіту форми №1-ОА визначена Порядком заповнення форми звіту №1-ОА Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016р. №49, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.03.2016р. за №343/28473; далі за текстом Порядок №49).

Пунктом 1 розділу І Порядку №49 передбачено, що звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі (далі - Звіт) подають суб`єкти господарювання, які одержали ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі.

У п.6 Порядку №49 вказано, що звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб`єкта господарювання.

За приписами розділу ІІ Порядку №49: У графах 1, 2 зазначаються відповідно код та вид продукції згідно з додатком до наказу Міністерства фінансів України від 11 лютого 2016 року № 49 Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03 березня 2016 року за № 340/28470; У графі 3 зазначається залишок алкогольних напоїв на початок звітного місяця; У графі 4 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв усього за звітний період суб`єктом господарювання, який здійснює оптову торгівлю алкогольними напоями; У графі 5 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв суб`єктом господарювання у виробника алкогольних напоїв у звітному місяці; У графі 6 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв суб`єктом господарювання у підприємств оптової торгівлі у звітному місяці; У графі 7 зазначається обсяг придбання алкогольних напоїв суб`єктом господарювання за імпортом у звітному місяці; У графі 8 зазначається обсяг реалізації алкогольних напоїв усього за звітний період; У графі 9 зазначається обсяг реалізації алкогольних напоїв у роздрібну торгівлю у звітному місяці; У графі 10 зазначається обсяг реалізації алкогольних напоїв підприємствам оптової торгівлі у звітному місяці; У графі 11 зазначається обсяг реалізації алкогольних напоїв на експорт у звітному місяці; У графі 12 зазначаються витрати при проведенні внутрішньо-складських операцій, транспортуванні тощо; У графі 13 зазначається залишок алкогольних напоїв на кінець звітного місяця; У графі 14 надаються необхідні пояснення.

Таким чином, обов`язковими параметрами звіту форми №1-ОА є відомості про залишок алкогольних напоїв на початок звітного місяця та про залишок алкогольних напоїв на кінець звітного місяця.

Отже, факт фізичного ведення учасником суспільної діяльності ліцензованої господарської діяльності у межах кожного окремого календарного місяця або зупинення чи припинення провадження такої діяльності у контексті виконання обов`язку із складання звіту форми №1-ОА не має жодного юридичного значення, позаяк цей документ обов`язкової податкової звітності підлягає складанню і за параметром залишків алкогольних напоїв на початок та кінець звітного місяця у тому числі і у разі незмінності цих показників.

Колегія суддів вважає, за необхідне звернути увагу, що у розумінні п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно із п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до п.49.21 ст.49 Податкового кодексу України платники, визначені підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу, а також платники, які мають діючі (у тому числі призупинені) ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов`язані за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів встановила, що норми актів права з питань оподаткування та суміжного законодавства містять загальне правило про обов`язковість подання учасниками суспільних відносин документів податкової звітності незалежно від наявності або відсутності об`єктів оподаткування (чи інших відомостей, які підлягають декларуванню, тобто відображенню у змісті документів обов`язкової податкової звітності) та безвідносно до фактичного провадження господарської діяльності у звітному періоді.

Відтак, за наявності діючої ліцензії та до настання моменту отримання рішення контролюючого органу про анулювання ліцензії учасник суспільних відносин, який одержав ліцензію повинен забезпечити неухильне виконання усіх обовязків, виникнення яких було спричинено фактом отримання ліцензії, у тому числі і подання звітів форми №1-ОА.

Діяння стосовно непроведення учасником суспільних відносин платежів за ліцензією є виключно підставою для вчинення контролюючим органом власного управлінського волевиявлення з приводу анулювання ліцензії, однак не звільняє таку особу від виконання обовязку за ч.3 ст.16 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР до моменту отримання рішення контролюючого органу про анулювання ліцензії.

Колегія суддів зауважує, що під час дії правового режиму воєнного стану учасник суспільних відносин може бути звільнений від несення юридичної відповідальності за вчинення діяння з формальними ознаками податкового правопорушення у порядку п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у разі звернення із відповідною заявою до контролюючого органу та отримання рішення контролюючого органу про неможливість виконання податкового обов`язку.

Натомість, у спірних правовідносинах заявник на існування таких обставин не посилався.

Відповідно до п.23 ч.2 ст.17 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Отже, відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Судова колегія зазначає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де зазначено, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, правильно кваліфікував вчинок приватної особи, не припустився помилки у тлумаченні належної норми закону, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення цілком узгоджується як із нормативним регламентуванням, так із дійсним змістом та характером спірних відносин, не призводить до безпідставного погіршення правового становища заявника, бо заявник за діючою Ліцензією №1 за жовтень 2023р. повинен був забезпечити виконання обов`язку за ч.3 ст.16 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР, але звіту за формою №1-ОА до контролюючого органу не подав.

Обов`язок подання до контролюючого органу документу обов`язкової податкової звітності форми 1-ОА виникає у суб`єкта господарювання з календарної дати початку дії ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями і реалізація цього обов`язку не поставлена законодавством у залежність від початку провадження господарської діяльності за означеною ліцензією саме у спосіб проведення господарських операцій з продажу алкогольних напоїв.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв відповідно до закону та не допустив порушень прав позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив адміністративний позов без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 року по справі № 520/11534/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 по справі № 520/11534/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва