Справа № 120/981/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 р. Справа № 120/981/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана її представником адвокатом Петришиною І.А. (далі - представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 08.11.2023 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Запорізькій області винесено оскаржуване рішенням № 53 від 10.11.2023, яким відмовлено у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги, а також повідомлено про те, що до спеціального стажу позивача не зарахований період її роботи на посаді логопеда з 13.09.1995 по 15.02.1999 в дошкільних навчальних закладах №22 та №2, оскільки посада логопед відсутня в Переліку закладів установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років із змінами, внесеними Постановою КМУ №1436 від 26.09.2002.

Позивач з вказаним рішенням відповідача 1 не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 30.01.2024 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України

22.02.2024 на адресу суду від ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву. Так, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач з 22.08.2023 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказує, що 08.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою щодо виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до законодавства. За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та за результатами розгляду якої рішенням № 53 від 10.11.2023 відмовлено у її задоволенні з тих підстав, що у позивача відсутній страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення - 30 років. Відповідач 1 вказує на те, що до заяви позивач надала довідки № 128 від 25.10.2023 та № 375 від 25.10.2023 про період роботи у Дошкільних навчальних закладах № 22 та № 2 на посаді логопеда в період з 13.09.1995 по 15.02.1999. Однак Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров?я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1436 від 26.09.2002 зазначені посади не передбачені, а тому період роботи з 13.09.1995 по 15.02.1999 не підлягає зарахуванню до спеціального стажу за вислугу років.

Вказує, що загальний страховий стаж позивача складає 39 років 03 місяці 08 днів. Спеціальний страховий стаж, як працівника освіти, складає 28 років 00 місяців 08 днів, а тому на переконання відповідача 1 виходячи з вищезазначеного у позивача відсутні умови для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Отже, на думку відповідача 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні грошової допомоги. За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому у їх задоволенні просить суд відмовити.

Ознайомившись із письмовими доказами та поясненнями, які викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про існування у межах даного спору обставин, які вказують на необхідність залучення до участі у справі в якості другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Із цією метою суд своєю ухвалою від 11.07.2024, з урахуванням положень ст. 48 КАС України, запропонував позивачу висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо вищенаведеного питання про залучення до участі у справі іншого відповідача.

На виконання вказаної ухвали суду від позивача 15.07.2024 надійшло клопотання про залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якості співвідповідача.

Ухвалою від 17.07.2024 суд в порядку ст. 48 КАС України залучив до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2). Цією ж ухвалою останньому встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

08.08.2024 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач 2 мотивує тим, що на підставі заяви позивача про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, 10.11.2023 органом Пенсійного фонду винесено рішення № 53 про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги оскільки позивачем не дотримано усіх умов що передбачені п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме відсутній спеціальний страховий стаж 30 років. При цьому відповідач 2 фактично повторив визначені у оскаржуваному рішенні підстави, за яких не було зараховано до страхового стажу позивача період її роботи на посаді логопеда з 13.09.1995 по 15.02.1999 в дошкільних навчальних закладах №22 та №2. З огляду на викладене відповідач 2 вважає, що позивачу правомірно відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, у зв`язку з чим в позові просить відмовити.

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 з 22.08.2023 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.11.2023 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою щодо нарахування та виплати їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 53 від 10.11.2023 про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги, оскільки позивачем не дотримано усіх умов, що передбачені п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме відсутній спеціальний страховий стаж - 30 років.

Мотивами прийняття даного рішення слугувало те, що спеціальний стаж роботи позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення компенсації за вислугу років відповідно до п. є-ж ст. 55 Закону №1058 складає 28 років 0 місяців 8 днів, з мінімально необхідних 30 років. При цьому, до спеціального страхового стажу позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1980 не зараховано період роботи на посаді логопеда з 13.09.1995 по 15.02.1999 в дошкільних навчальних закладах №22 та №2 з тих підстав, що зазначені посади відсутні в Переліку закладів установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років із змінами, внесеними Постановою КМУ №1436 від 26.09.2002.

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про не зарахування вказаного періоду її трудової діяльності до спеціального страхового стажу та, у зв`язку з цим, протиправно відмовив їй у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на її думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, які визнано неконституційними), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з положеннями пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі по тексту - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 7 Порядку №1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17, від 09.12.2021 по справі №264/6871/16-а, від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а.

З оскаржуваного рішення суд вбачає, що підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій слугувало те, що позивач не має 30 років роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено, що в ході аналізу наданих документів, встановлено, що неможливо зарахувати до спеціального стажу період її роботи на посаді логопеда з 13.09.1995 по 15.02.1999 в дошкільних навчальних закладах №22 та №2, оскільки Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров?я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1436 від 26.09.2002 посада логопед не передбачена.

Суд зазначає, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).

Відповідно до розділу 1 "Освіта" Переліку №909, правом на пенсію за вислугу років користуються працівники в загально освітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх школах: учителі, логопеди, вчителі - логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги, практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інші форми гурткової роботи.

Також правом на пенсію за вислугу років користуються працівники дошкільних навчальних закладах: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Так, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1980 позивач у період з 12.09.1995 по 04.06.1996 працювала на посаді логопеда дошкільної установи №2 (запис №8-9), в період з 04.06.1996 по 01.09.1998 працювала на посаді логопеда в дошкільній установі №22 (запис №10-11), в період з 01.09.1998 по 15.02.1999 працювала на посаді логопеда в дошкільній установі №2 (записи № 12-13). Вказаний період її трудової діяльності також підтверджується архівними довідками та фактично визнається відповідачем.

Водночас, як вже було встановлено судом, вказаний період її трудової діяльності не був зарахований до спеціального стажу з тих підстав що посада логопед не передбачена Переліком №909.

Надаючи оцінку вказаному питанню суд враховує таке.

Так дійсно, як вбачається із названого вище Переліку № 909, правом на призначення пенсії за вислугу років, та відповідно до зарахування до спеціального стажу періоду роботи користуються вчителі логопеди дошкільного навчального закладу.

Тобто суд погоджується з тим, що посада логопед прямо не передбачена відповідним переліком.

Однак суд враховує те, що з матеріалів справи слідує, що позивач, як логопед дошкільного навчального закладу є саме педагогічним працівником та має вищу педагогічну освіту, що підтверджується Дипломом про освіту серії НОМЕР_2 від 09.07.1986.

Також суд вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов?язані із застосуванням постанови N 909, дійшла висновків (дискримінаційних) про недопустимість формальних підходів органів ПФУ при розгляді відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров?я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року N 909.

Така позиція Верховного Суду була висловлена у постановах від 27.02.2019 у справі Nє694/935/17, від 12.03.2019 у справі Nє647/514/17, від 31.10.2019 у справі Nє686/19056/16-а, постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі Nє876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі Nє233/4308/17.

Крім того, суд також не може не залишити поза увагою той факт, що згідно з п. 2 Наказу Міністерства просвітництва СРСР №136 від 14.10.1975 (чинним на момент спірних правовідносин), посаду логопеда в дитячих садках та яслах-садках спеціального призначення для дітей з дефектами розумового та фізичного розвитку та спеціально організованих групах для таких дітей в дитячих садках та яслах загального призначення було перейменовано на посаду вчителя-логопеда.

Таким чином суд вважає, що роботодавцями мали би бути враховані вказані положення.

Водночас, невідповідність найменування професій і посад у трудовій книжці може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, суд доходить висновку, що стаж роботи логопедом (викладачем-логопедом) в дитячому садочку, має зараховуватись до спеціального стажу осіб у розумінні пункту е статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Зазначене ґрунтується і на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 №4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Поряд із тим відмовляючи позивачеві у виплаті разової допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Відтак, враховуючи вищевикладене суд вважає, що не зарахування органами Пенсійного фонду України спірного періоду до спеціального страхового стажу та відповідно відмова у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є протиправним.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у зарахуванні до спеціального страхового стажу позивача спірного періоду вони діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 53 від 10.11.2023, яким позивачу не зараховано до спеціального страхового стажу період її трудової діяльності 13.09.1995 по 15.02.1999, а також відмовлено у призначенні грошової допомоги є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо належного захисту порушених прав позивача, суд враховує те, що згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вказано у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи те, що територіальний орган Пенсійного фонду неналежно розглянув заяву позивача про нарахування та виплату позивачу грошової допомоги та прийняв протиправне рішення №35 від 07.11.2023, яким відмовив позивачу у призначенні такої допомоги, а також враховуючи те, що призначення грошової допомоги належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок спеціального стажу позивача із урахуванням спірного періоду її роботи, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 13.09.1995 по 15.02.1999 на посаді логопеда та повторно розглянути заяву позивача від 08.11.2023 про нарахування та виплату грошову допомогу, передбачену п.7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні. При цьому суд враховує, що саме такий спосіб захисту (повторний розгляд заяви) був визначений позивачем у позовній заяві.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок по відновленню порушеного права позивача, то суд враховує, що оскільки звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулось до ГУ ПФУ у Вінницькій області, тому хоч і повноваження щодо розгляду поданих позивачем матеріалів були делеговані ГУ ПФУ в Запорізькій області для прийняття відповідного рішення, проте обов`язок із, власне, зарахування спеціального стажу, призначення та виплати грошової допомоги залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто в ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню .

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.

Отже, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах (по 605,60 грн. з кожного).

Керуючись ст.ст.72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 53 від 10.11.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди її роботи з 13.09.1995 по 15.02.1999 на посаді логопеда та повторно розглянути її заяву від 08.11.2023 про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.09.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович