Справа № 380/25779/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 рокусправа № 380/25779/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного справу за позовом Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про визнання протиправним і скасування рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Комунальне підприємство «Вододар» Бориславської міської ради (далі позивач, КП «Вододар») з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач, ЗМУ Держпраці), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЗХ/ЛВ31491/076/П від 24.10.2023.

Ухвалою суду від 06.11.2023 повернуто без розгляду позовну заяву КП «Вододар» до ЗМУ Держпраці, про визнання протиправним і скасування припису, в частині заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії припису.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 21.11.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 20.10.2023 по 24.10.2023 провів планову перевірку КП «Вододар» щодо дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудового договору, припинення трудових відносин. За результатами перевірки складено Акт від 24.10.2023 №ЗХ/ЛВ/31491/076, яким встановлено порушення вимог законодавства про працю. На підставі акта відповідач склав припис про усунення виявлених порушень №ЗХ/ЛВ31491/076/П від 24.10.2023, яким зобов`язано директора КП «Вододар» усунути порушення вимог законодавства про працю. Позивач вважає такий припис протиправним, оскільки оформлення трудових відносин здійснював відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзивів. Зазначив, що під час проведення перевірки уповноваженим особам відповідача не надано жодних документів, які б підтвердили, що роботодавцем вжито всіх можливих заходів щодо інформування ОСОБА_1 , яка працювала за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідали її кваліфікації та передбачали можливості укладення безстрокового трудового договору, а також щодо забезпечення рівної можливості ОСОБА_1 порівняно з іншими працівниками, для його укладення. Зазначив також, що аналогічна ситуація носить масовий характер щодо працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 тощо.

Крім того, вказав, що на момент звільнення і надалі на день перевірки в чинному штатному розписі за посадою машиніст насосних установок наявні 2 штатні одиниці. При цьому, ці штатні одиниці не є заповнені працівниками, оскільки ОСОБА_1 вже звільнена, а на іншого машиніста насосних установок 3-го розряду покладено тимчасово виконання обов`язків оператора водозапірних споруд 3-го розряду. Таким чином, після звільнення ОСОБА_1 по факту за даними посадами жоден працівник не виконував трудових функцій. Зауважив, що строків договори з ОСОБА_1 неодноразово пререукладалися, з врахуванням вимог частини 2 статті 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Тому, звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України є порушенням.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Вододар» Бориславської міської ради зареєстроване як юридична особа 08.04.2011, податковий номер платника податків: 37650131; основний вид економічної діяльності: 36.00 Забір, очищення та постачання води.

На Урядову «гарячу лінію» надійшло звернення від 02.10.2023 №КО-16206916, в якому зазначено, що заявниця працювала в КП «Вододар» машиністом насосних установок впродовж двох років та щомісяця укладала строковий договір на місця. Проте 29.09.2023 без пояснення причин заявниці повідомили про те, що договір не продовжать. Тому, заявниця просить перевірити правомірність дій КП «Вододар».

Листом від 10.10.2023 №ЦА-4828/1/2.3.1-23а Державна служба України з питань праці повідомила відповідача про надання погодження на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, КП «Вододар».

Відповідач видав наказ від 13.10.2023 №211/ЗХ-ЗК та направлення від 13.10.2023 №ЗХ/1/11382-23, якими інспекторів праці уповноважено на проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки щодо додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудового договору, припинення трудових відносин КП «Вододар» в період з 16.10.2023 по 27.10.2023.

Посадовими особами ЗМУ Держпраці у присутності директора КП «Вододар» ОСОБА_8 у період з 11:00 год. 20.10.2023 по 16:00 год. 24.10.2023 проведено позапланову перевірку підприємства.

За результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) уповноваженими особами відповідача складено акт від 24.10.2023 №ЗХ/ЛВ/31491/076, яким зафіксовано порушення вимог частини 3 статті 23 КЗпП України та пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

У зв`язку із встановленням порушення вимог законодавства про працю ЗМУ Держпраці складено припис №ЗХ/ЛВ/31491/076/П від 24.10.2023 про усунення виявлених порушень законодавства.

Оскільки позивач з оскарженим приписом не погодився, вважає його протиправним та таким, що порушує його права, звернувся до суду з метою скасування такого.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення №96).

Пунктом 1 Положення №96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктами 6, 9 пункту 4 Положення №96 визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює:

- державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю;

- державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Пунктом 7 Положення №96 встановлено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V) державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначені у статті 4 Закону №877.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №877 державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку (частина 3 статті 4 Закону №877).

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю). (абзац 8 частини 4 статті 4 Закону №877).

Органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу (частина 8 статті 4 Закону №877).

Плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи-підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи (частина 11 статті 4 Закону №877).

Перед початком здійснення державного нагляду (контролю) посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить запис до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу у суб`єкта господарювання) (частина 11 статті 4 Закону №877).

При здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів (частина 15 статті 4 Закону №877).

Частиною 1 статті 6 Закону №877 визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону №877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (абзац 1 частини 5 статті 7 Закону №877).

Права суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені статтею 10 Закону №877.

Відповідно до цієї статті суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема:

бути поінформованим про свої права та обов`язки;

вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства;

перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу;

бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб;

одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю);

надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта;

оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб;

вести журнал реєстрації заходів державного нагляду (контролю) та вимагати від посадових осіб органів державного нагляду (контролю) внесення до нього записів про здійснення таких заходів до початку їх проведення.

Обов`язки суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) передбачені статтею 11 Закону №877.

Відповідно до цієї статті суб`єкт господарювання зобов`язаний:

допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом;

не створювати перешкоди органам державного нагляду (контролю) чи їх посадовим особам при здійсненні ними заходів державного нагляду (контролю), за умови що зазначені заходи здійснюються такими особами відповідно до вимог закону;

виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства;

надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону;

одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості:

- дату складення акта;

- тип заходу (плановий або позаплановий);

- форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо);

- предмет державного нагляду (контролю);

- найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід;

- найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (частина 8 статті 7 Закону №877).

Частиною 1 статті 12 Закону №877-V встановлено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Слід зауважити, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 (далі Указ №64/2022) у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі Закон №2136-ІХ) у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються:

за наявності підстав, визначених абзацами п`ятим, восьмим, дев`ятим, десятим частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;

за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації;

у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 1 травня 2022 року.

У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд встановив, що за результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) уповноваженими особами відповідача складено акт від 24.10.2023 №ЗХ/ЛВ/31491/076, яким зафіксовано порушення вимог частини 3 статті 23 КЗпП України та пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Окрім того, суд зазначає, що за результатами перевірки контролюючим органом окрім акта перевірки складається припис, який є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути викладені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, зокрема, про працю, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.04.2021 у справі №480/1752/19, від 13.04.2022 у справі №804/2529/16.

Спосіб усунення порушень, визначений у приписі, повинен бути мотивованим, узгоджуватись з нормами законодавства, а терміни його виконання має визначатись у кожному конкретному випадку, виходячи з реальних можливостей суб`єкта господарювання, кількості, виду і характеру виявлених за наслідками перевірки порушень. Наданий у приписі строк на усунення суб`єктом господарювання виявлених порушень повинен бути обґрунтованим та достатнім для реального виконання такого припису.

Така позиція узгоджується з висновком Верхового Суду, викладеним у постанові від 23.10.2020 у справі №160/33/19.

З доказів у справі встановлено, що в акті перевірки від 24.10.2023 №ЗХ/ЛВ/31491/076, та приписі від №ЗХ/ЛВ/31491/076/П від 24.10.2023 викладено детальний зміст виявлених порушень.

Відповідно до акта перевірки на підставі наказу №65-к від 29.09.2023 ОСОБА_1 , машиніста насосних установок 3-го розряду диспетчерської служби (бойлерна №2) звільнено з роботи 30.09.2023 згідно пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Проте позивачем під час проведення перевірки не надано жодних доказів, що роботодавцем вжити всіх можливих заходів щодо інформування ОСОБА_1 про вакансії, що відповідають її кваліфікації та передбачали можливість укладення безстрокового трудового договору, а також, щодо забезпечення рівної можливості ОСОБА_1 для укладення такого договору порівняно з іншими працівниками. Також, зазначено, що виявлене порушення має масовий характер щодо інших працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 тощо.

Також в акті перевірки відповідач зауважив, що на момент звільнення і надалі на день перевірки в чинному штатному розписі (введений в дію відповідно до наказу №55 від 01.06.2023) за посадою машиніст насосних установок (код КП 8163, код ЗКППТР 13910) наявні 2 штатні одиниці. При цьому, ці штатні одиниці не є заповнені працівниками, оскільки ОСОБА_1 вже звільнена, а на іншого машиніста насосних установок 3-го розряду (бойлерна №1) ОСОБА_9 (прийнятий на роботу згідно наказу №14-к від 02.04.2018) покладено тимчасово виконання обов`язків оператора водозапірних споруд 3-го розряду (РЧВ) відповідно до наказу №55-к від 31.07.2023. Таким чином, після звільнення ОСОБА_1 по факту за даними посадами жоден працівник не виконував трудових функцій.

В акті перевірки також зафіксовано порушення умов звільнення ОСОБА_1 . Відповідач встанови, що в період з жовтня 2021 року по вересень 2023 року між КП «Вододар» та ОСОБА_1 неодноразово переукладали строкові трудові договори на різний строк. Проте звільнено працівника на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору, що суперечить вимогам частини 2 статті 39-1 КЗпП України. Під час перевірки позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують неможливість встановлення трудових відносин на невизначений строк, з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, чи інших випадків, передбачених законодавчими актами про працю.

Порушення позивача полягають в неналежному виконання вимог трудового законодавства в частині щодо невжиття заходів для повідомлення працівника ОСОБА_1 про наявні вакансії, що відповідають її кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору та порушення умов її звільнення.

Щодо порушення частини 3 статті 23 КЗпП України суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 23 КЗпП України роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення.

Зазначена норма передбачає, що у разі, коли за час роботи працівника за строковим трудовим договором з`явиться вакансія, яка відповідає його кваліфікації та передбачає можливість укладення безстрокового трудового договору, роботодавець, згідно зі статтею 23 КЗпП України, зобов`язаний поінформувати працівника про таку вакансію.

Таким чином, відповідними положеннями КЗпП України встановлені додаткові гарантії щодо забезпечення для працівників, які працюють за строковим трудовим договором, інформацією про можливість працевлаштування на невизначений строк, що відповідає вимогам Директиви Ради 1999/70/ЄС щодо Рамкової угоди про роботу на визначений строк.

Водночас чинним законодавством не визначено конкретного порядку та процедури інформування працівників про відповідні вакансії. Роботодавець може здійснювати таке інформування у визначений ним спосіб, зокрема, шляхом особистого ознайомлення працівника, розсилки на електронну пошту, розміщення інформації в загальнодоступних місцях на підприємстві, установі, організації тощо.

При цьому, з метою додержання цієї норм права, роботодавець має вжити достатніх заходів для доведення працівнику об`єктивної можливості ознайомитись з такою інформацією.

Слід зазначити, що в акті перевірки зафіксовано відсутність у КП «Вододар» доказів, що підтверджують дотримання вимог частини 3 статті 23 КЗпП України щодо звільненого працівника ОСОБА_1 так і щодо інших працівників підприємства.

Позивач відсутності таких доказів не заперечує, а лише вказує, що матеріали протоколу та акту перевірки не містять доказів, що роботодавець не здійснював усного інформування працівників або шляхом оприлюднення інформації на загальнодоступних для працівників місцях чи будь-яким іншим чином.

Проте суд зауважує, що відповідно до статті 11 Закону №877 під час здійснення перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний, зокрема, виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Таким чином на суб`єкта господарювання покладений обов`язок надавати перевіряючим пояснення та документи з питань, які виникають під час перевірки.

Позивач під час проведення перевірки пояснень не надавав, як і доказів на підтвердження виконання законодавства про працю.

Лише в останній день перевірки (24.10.2023) надав уповноваженим особам відповідача заперечення на акт №ЗХ/ЛВ/31491/076 від 24.10.2023. Також, КП «Вододар» не направляло відповідачу інформацію про виконання вимог припису у встановлений в ньому строк.

Також, позивач зазначає, що обов`язок роботодавця інформування працівників про відповідні вакансії виник лише з 01.07.2022, після доповнення статті 23 КЗпП України. Тому, є безпідставними доводи відповідача про невиконання такого ще з 2021 року.

Суд погоджується із покликаннями позивача, що після внесення змін на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022, яким доповнено статтю 23 КЗпП України частиною 3, у роботодавця виник обов`язок інформувати працівників про відповідні вакансії. Однак звертає увагу позивача, що в акті перевірки встановлено, що таке порушення зафіксовано під час розірвання трудових відносин із ОСОБА_1 та на день перевірки в жовтні 2023 року. Крім того, таке порушення роботодавець допустив і щодо інших працівників підприємства.

Щодо порушення пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При цьому, відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору працівник чи роботодавець. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Тобто, звільнення працівника на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України можливе в останній день строку трудового договору. Водночас якщо працівник наступного дня вийшов на роботу (і це документально підтверджено), звільнення такого працівника здійснюється на загальних підставах, оскільки згідно із частиною 1 статті 39-1 КЗпП України дія такого строкового договору вважається подовженою на невизначений строк.

В акті перевірки встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.10.2021 та наказу №91-к від 04.10.2021 працівника прийнято на посаду тимчасово терміном з 05.10.2021 по 31.12.2021. Після спливу строку дії трудового договору, неодноразово продовжувались трудові відносини між позивачем та ОСОБА_1 до вересня 2023 року.

Водночас під час проведення перевірки позивач не надав доказів звільнення ОСОБА_1 з роботи після спливу строку дії трудового договору в грудні 2021 року. Також, позивач не надав доказів, що працівник чи роботодавець вимагали припинення трудових відносин після спливу строку дії трудового договору в грудні 2021 року. Окрім того, підставою звернення ОСОБА_1 на Урядову «гарячу лінію» є відмова позивача продовжити дію трудового договору.

З огляду на викладене слід виснувати, що трудові відносини між позивачем та ОСОБА_1 фактично тривали і після закінчення дії трудового договору в грудні 2021 року, тому у розумінні статті 39-1 КЗпП України трудові відносини між позивачем та ОСОБА_1 перестали бути строковими, а дія трудового договору продовжилась на невизначений строк.

Закінчення строку трудового договору може бути підставою для його припинення, окрім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не висунула вимоги про їх припинення.

Суд критично оцінює покликання позивача, що «умови виконуваної роботи» ОСОБА_1 з однієї сторони є постійними, але водночас не можуть встановлюватися на невизначений період, у з в`язку із оптимізацією машинного устаткування та ліквідацією бойлерної №2 (де працювала ОСОБА_1 ) до кінця 2023 року. Як на момент проведення перевірки, так і на момент розгляду даної справи позивач не надав жодного доказу, що підтверджує таку обставину.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд висновує, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами встановлені порушення щодо невжиття заходів для повідомлення працівника ОСОБА_1 про наявні вакансії, що відповідають її кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору та порушення умов її звільнення.

Щодо доводів позивача про формальні неточності та недоліки перевірки, виявлені в документах, оформлених ЗМУ Держпраці за результатами перевірок КП «Вододар», суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові 13.06.2019 у справі №804/4768/18, зокрема, зазначив: «Суд наголошує, що будь-які процедурні порушення (в тому числі описки), пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні роботодавцями трудового законодавства та захисті інтересів працівників. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у сфері використання найманої оплачуваної праці. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист інтересів працівників у процесі реалізації ними конституційного права на працю».

З викладеного суд висновує, що ключову роль для вирішення питання про скасування припису відіграє вирішення того чи наявні порушення суб`єктом господарювання норм трудового законодавства для правильного вирішення позовної вимоги про скасування припису №ЗХ/ЛВ31491/076/П від 24.10.2023.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Тобто, у разі якщо підставами позову, щодо рішень, є порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, то суди повинні надавати правову оцінку таким підставам (доводам) в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства.

При цьому, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18.07.2006).

З огляду на викладене суд висновує, що вимоги припису ЗМУ Держпраці щодо усунення порушень законодавства про працю є обґрунтованими та вмотивованими.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судовий збір згідно з частиною 1 статті 139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович