Справа № 620/9076/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 року Чернігів Справа № 620/9076/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування додаткової грошової винагороди у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати позивачу додаткову грошову винагороду у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати додаткової грошової винагороди у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі протиправно не нарахували та невиплатили додаткову винагороду за період з 21.11.2023 по 28.03.2024, яку позивач мав би отримати у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах у зв`язку з пораненням.

Суд ухвалою від 02.07.2024 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Представником Військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позов, в якому він проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вказує, що позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з приводу будь-яких невиплат додаткової винагороди, не подавав звернень та скарг. Крім того, у відповідача відсутні будь-яка законні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування позивача на лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК в період з 21.11.2023 по 23.03.2024, оскільки відсутня довідка ВЛК.

У встановлений ухвалою суду строк Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. Зазначає, що позивач за час проходження військової служби до військової частини з порушенням його прав та з приводу будь-яких виплат не звертався. Також вказує, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває в прямому підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . Реалізація наказів щодо виплати грошового забезпечення чи інших фінансових дій здійснюється на підставі опрацювання наказів підпорядкованих військових частин посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 . На момент подачі відзиву на позов жодних наказів від Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди не надходило, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він з позицією відповідачів не погоджується, вважає доводи, викладені у заявах по суті спору необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

03.05.2023 позивач отримав бойове поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.06.2023 №45/1051 (а.с.12) та з 04.05.2023 по 14.05.2023 перебував на лікуванні, що підтверджується випискою №2088 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

24.05.2023 військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_3 проведено огляд позивача, про що складено довідку від 24.05.2023 №1078/2, відповідно до змісту якої, поранення пов`язане з проходженням військової служби. Травма кваліфікується як легка. Також зазначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В подальшому, військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_4 проведено огляд позивача, про що складено довідку від 07.07.2023 №532, відповідно до змісту якої, травма пов`язана із захистом Батьківщини. Травма кваліфікується як тяжка. Також визнано позивача обмежено придатним до військової служби.

18.03.2024 позивач звернувся з рапортом до військової частини НОМЕР_5 , в якому просив здійснити перерахунок додаткової винагороди під час стаціонарного лікування та у зв`язку із відпусткою за станом здоров`я у період з 04.05.2023 по 25.06.2023.

Втім, відповідь на свій рапорт не отримав. Матеріали справи доказів надання позивачу відповіді не містять.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативностратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також у постанові Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 вказано, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічні положення закріплені у розділі XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Пунктом 12 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини..

З аналізу викладеного слідує, що право на отримання додаткової винагороди мають військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для виплати такої додаткової винагороди за вказаних обставин є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), яка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди є встановлення лише двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто вищевказані постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 містять в собі альтернативні норми щодо права на отримання додаткової грошової винагороди у відповідному випадку, а саме перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що не потребує наявності висновку ВЛК, як помилково вважає представник Військової частини НОМЕР_1 , або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

В обох цих випадках, військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.03.2022 (а.с.17) та був звільнений з лав Збройних Сил України з 23.03.2024 за станом здоров`я наказом Командира військової частини НОМЕР_2 від 23.03.2024 №15-РС. Зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення був виключений 28.03.2024, що підтверджується наказом від 28.03.2024 №90 (а.с.18)

Так, 21.12.2022 позивач отримав поранення, що сталося під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язане із захистом Батьківщини, про що складено відповідну довідку від 07.02.2023 №204 (а.с.23).

В довідці від 07.02.2023 № 204 зазначено, що штаб сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 21.12.2022 під час інженерного дообладнання позицій в районі населеного пункту Бахмут Донецької області потрапив під обстріл збройних сил російської федерації, внаслідок чого отримав поранення. ОСОБА_1 була надана перша медична допомога у 65 ВМГ та організована евакуація до КНП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова».

Факт поранення та надання ОСОБА_1 першої медичної допомоги підтверджує довідка форми № 100 (ПМК), первинна медична карта, видана 1СП Бахмут за номером 23747 від 21.12.2022 о 12:50 годині (а.с.22).

Факт безперервного перебування ОСОБА_1 , після поранення на стаціонарному лікуванні підтверджується наступними документами, які додані до позовної заяви, а саме:

з 21.12.2022 по 24.12.2022 (виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № е16600) (а.с.24);

з 24.12.2022 по 15.02.2023 (виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 21137) (а.с.27);

з 15.02.2023 по 15.03.2023 (перевідний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 460) (а.с.28);

з 15.03.2023 по 18.04.2023 (виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 732/310) (а.с.29);

з 18.04.2023 по 16.06.2023 (виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 1253 «У») (а.с.30);

з 14.07.2023 по 31.07.2023 (виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6887) (а.с.31);

з 01.08.2023 по 30.08.2023 (перевідний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 2204) (а.с.32);

з 30.08.2023 по 11.09.2023 (епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 1742) (а.с.33);

з 11.09.2023 по 03.10.2023 (епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 1827) (а.с.34);

з 04.10.2023 по 26.10.2023 (перевідний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 2001) (а.с.35);

з 26.10.2023 по 20.11.2023 (перевідний епікриз із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4050) (а.с.36).

Зазначений період перебування на стаціонарному лікуванні в межах даних спірних правовідносин не є спірним та позивачу виплачено додаткову грошову винагороду за вказаний вище період.

Втім, починаючи з 21.11.2023 виплату додаткової грошової винагороди припинено, не зважаючи на те, що позивач продовжив проходити лікування, а саме:

з 20.11.2023 по 12.12.2023 (епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 2339) (а.с.37);

з 12.12.2023 по 03.01.2024 (епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 2514) (а.с.38);

з 03.01.2024 по 15.01.2024 (перевідний епікриз із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 114) (а.с.39);

з 15.01.2024 по 06.03.2024 (довідка з медичної карти стаціонарного хворого № 598952) (а.с.40, 41);

з 06.03.2024 по 03.04.2024 (виписний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 666) (а.с.42);

з 03.04.2024 по 19.04.2024 (виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 1110) (а.с.43).

Таким чином, відповідачами безпідставно не нараховано та не виплачено позивачу збільшену грошову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 21.11.2023 по 28.03.2024.

А отже, така бездіяльність є протиправною, а вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог до Військової частини НОМЕР_2 , суд вважає вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати додаткової грошової винагороди у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024 включно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 такими, що задоволенню не підлягають, оскільки накази про виплату позивачу додаткової винагороди від військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває в прямому підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 не надходили.

Щодо вимог про зобов`язання виплатити позивачу додаткову винагороду, суд зазначає про таке.

Так, принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Так, Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини) [14]. Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №826/4418/14).

Суд зазначає, що відсутність наказів, виданих командиром військової частини НОМЕР_1 про виплату позивачу додаткової винагороди не може мати негативні наслідки для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

А отже вимоги в цій частині слід задовольнити.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи все вищевикладене, позов ОСОБА_1 слід задоовльнити частково.

Згідно з ч.1 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 21.11.2023 по 28.03.2024.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Відповідач Військова частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Повне рішення суду складено 06.09.2024.

Суддя Л.О. Житняк