Справа № 756/8193/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/8193/22 Суддя (судді) першої інстанції: Фінагеєва І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову, складену інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчуком В.П., серія ЕАО № 5434888 від 31.05.2022, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на підставі ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2022 позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ГУНП в Житомирській області, інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, разом з доданими до нього документами, передано для розгляду за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області (03170, м. Київ, вул. Мельниченка, 1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної Поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича, Управління Патрульної Поліції ГУНП в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2024 позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову, складену інспектором роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчуком Віталієм Петровичем, серія ЕАО № 5434888 від 31 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні позову до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича відмовлено.

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Житомирській області, місце знаходження - Старий бульвар, 5/37 у м. Житомир, ідентифікаційний код 40108625, на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень, 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач 1 подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2024 слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 1 вказує, що відповідно до постанови інспектора роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Пилипчука Віталія Петровича, яким під час несення служби по а/д М-06 225 км 31.05.2022 о 13:53 год. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008459) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу Lexus RX300 з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 97 (дев`яносто сім) км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год., чим порушив п. 12.96 Правил дорожнього руху- перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху передбачені знаками 3.29, 3.31, 30.3 Правил дорожнього руху.

Так, після зупинки транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , представився, пояснив підставу зупинки, суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) Правил дорожнього руху. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.96 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши усні пояснення водія, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Поліцейський повідомив про це водія, ознайомив з правами особи яка притягається до відповідальності та статтею 63 Конституції України.

Відповідач 1 наголошує, що як вбачається, з оскаржуваного рішення, позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, роз`ясненого його права, під час спілкування ним висловлювались свої доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та об`єктивне рішення інспектора, як посадової особи, що приймає рішення у справі. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн, відповідно до санкції статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис з TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008459), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача. Крім того, фото з приладу TruCam LTI 20/20 фіксує дату, час, автомобіль саме позивача. Також наявні об`єктивні дані, щодо підтвердження географічної локації транспортного засобу, що відображені роздруківкою файлу _В4200_0531_135339.jmf з пристрою, на якому зокрема, вказана система географічних координат з кутовими величинами місця події. Крім того, відео та фотофіксація автомобіля позивача відбулась на відстані 153,5 метри, тобто в межах допустимих граничних показників визначених для TruCam LTI 20/20.

Відповідач 1 вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 II здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 II отримав сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UA-TR/001 22 054-20 дія цього сертифікату розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату. Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR001 241-18 Rev.0 від 26.12.2018. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/24088, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.11.2021 та чинного до 19.11.2022 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 II №ТС008459, є придатним до застосування. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 II з серійним номером ТС008459 пройшов калібровку та отримав відповідний сертифікат безпосередньо компанією виробником.

Відтак, в спірному випадку, інспектор встановивши позивачем порушення Правил дорожнього руху, зупинив транспортний засіб, встановив особу водія та наклав за правопорушення адміністративне стягнення в дусі дотримання ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення щоб порушення не залишилось безкарним. Факт правопорушення підтверджується відеофіксацією транспортного засобу позивача, який із зафіксованою швидкістю руху, доказами вчинення правопорушення у межах дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», законністю використання лазерного вимірювача швидкості, що отримав всі необхідні сертифікати, постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеними компетентною службовою особою в межах своїх повноважень.

Також, відповідач 1 зазначає про порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а саме неналежне повідомлення відповідачів у даній справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2024 було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 04.09.2024.

02.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Позивач звертає увагу, що відповідач 1 вказує, що в січні 2023 року ним було отримано листа з суду з інформацією щодо вказаного адміністративного позову. Однак, не зважаючи на це, до серпня 2024 року, тобто за більше ніж півтори роки, відповідачем 1 не було зроблено жодних процесуальних дій у справі. Позивач вважає, що за більше ніж півтори роки у відповідачів були всі процесуальні можливості щодо надання додаткових доказів та/або подання клопотання про зміну неналежного відповідача чи інших своїх процесуальних прав, що останні не зробили. На думку позивача, відповідачі взагалі не цікавився та не проявляли інтересу, щодо розгляду даного адміністративного позову.

Також, позивач звертає увагу, що ним в позовній заяві вказано, що інспектор патрульної поліції здійснював перевірку швидкості транспортних засобів, порушуючи правила Правил дорожнього руху, а саме, стояв в забороненому місці - майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, у відповідності до п. 15.9 е), 15.10 Правил дорожнього руху, що підтверджується роздруківкою фотографій, які надані до суду першої інстанції. Це також підтверджується свідченнями ОСОБА_2 , яка знаходилась на пасажирському сидінні транспортного засобу та ОСОБА_1 , який під час оформлення адміністративного протоколу керував транспортним засобом Lexus RX300 з номерним знаком НОМЕР_2 та рухався позаду мене.

В судове засідання, призначене на 04.09.2024, учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 31.05.2022 о 13.53 год на трасі Житомирська, Новоград-Волинський М06 225 км, керуючи транспортним засобом Lexus RX300, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 97 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості, при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості на 27 км/год, чим порушив вимоги п.п. 3.29, 3.31, 30.3 правил дорожнього руху.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки воно зафіксоване лише у постанові серії ЕАО № 5434888 від 31.05.2022 та не підтверджується жодними іншими доказами.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частина 2 ст. 55 Конституції України гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частини 1 та 2 ст. 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За визначенням, що міститься у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.

За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

На виконання п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом № 73 від 06.11.2015 (далі - Положення № 73, у редакції наказу Національної Поліції України від 03.09.2019 № 887), департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом НП України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку. Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних(відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції.

Департамент є юридичною особою публічного права.

Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Департамент здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України (крім справ пов`язаних з корупційними правопорушеннями); приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання ст. 222 КпАП України встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина 3 ст. 288 КпАП України встановлює, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КпАП України Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектор Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчук Віталій Петрович діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та його територіальних органів. Відтак, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КпАП України покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Статтями 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Отже, органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектор Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчук Віталій Петрович, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Однак, Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом першої інстанції проведено також не було.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежних відповідачів, тоді як належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана постанова.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб та до належного відповідача.

Суд першої інстанції на всі вказані вище обставини увагу не звернув, чим допустив порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому таку необхідно задовольнити.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Пилипчука Віталія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан