Справа № 160/11510/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати дії відповідача стосовно мого звернення про перевірку оплати роботодавцем за період із 01.01.2018р. по теперішній час, роботи в надурочний час та її відповідності вимогам статті 106 КЗпП України, - протиправними;
-зобов`язати відповідача здійснити розгляд мого звернення про перевірку оплати роботодавцем за період із 01.01.2018р. по теперішній час, роботи в надурочний час та її відповідності вимогам статті 106 КЗпП України.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що, реалізуючи своє право, встановлене статтею 40 Конституції України, він направив до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м. Дніпро) звернення, в якому просив здійснити перевірку оплати за період із 01.01.2018 по теперішній час (станом на дату звернення), роботи в надурочний час та її відповідності вимогам статті 106 КЗпП України. На вказане звернення 24.04.2024 було отримано відповідь, в якій відповідач відмовив у здійсненні перевірки оплати праці роботодавцем. Позивач категорично не погоджується з відповідачем та зазначає, що відповідачем неналежним чином здійснено розгляд його звернення. Аналіз Положення, ст. 260 КЗпП України та ст. 35 Закону України «Про оплату праці» свідчить, що відповідач, як територіальний орган Держпраці, виконує функції з контролю за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці (в тому числі щодо оплати праці, дотримання трудової дисципліни, надання гарантій і компенсацій). Підставами для проведення інспекційних відвідувань є, зокрема, звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Водночас, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як орган, уповноважений на здійснення контролю у сфері законодавства про працю, не здійснив перевірку звернення до роботодавця, чим порушив приписи частини другої статті 19 Конституції України, якою встановлено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що зумовило звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України.
Ухвалою суду від 08.05.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., сплаченого в установленому порядку.
03.06.2024 позивачем усунено недоліки позову, надано докази сплати судового збору.
Копія ухвали суду від 10.06.2024 надіслана сторонам, відповідачу через підсистему «Електронний суд» та доставлена в електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа).
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 29.12.1997 Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області.
26.03.2024 позивач звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із зверненням, в якому просив здійснити перевірку оплати за період із 01.01.2018 по теперішній час його роботи в надурочний час та її відповідності вимогам статті 106 КЗпП України.
У вказаному звернені позивач зазначив, що працює водієм швидкої допомоги Криворізької станції екстреної медичної допомоги - структурного підрозділу Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради». 13.02.2024 звернувся до роботодавця з проханням надати довідку про роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Отримавши документи від роботодавця, засумнівався у правильності оплати роботи в надурочний час, тому звертається до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням здійснити перевірку оплати за період із 01.01.2018 по теперішній час його роботи в надурочний час.
Вказане звернення направлено позивачем засобами поштового зв`язку.
Звернення позивача від 26.03.2024 отримано відповідачем та зареєстровано за вх.№Т-484/ПС-24.
Листом від 16.04.2024 «Про розгляд звернення» Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці повідомлено позивачу про розгляд його звернення вх.№Т-484/ПС-24 від 26.03.2024 щодо можливого порушення законодавства про працю та надано відповідь наступного змісту:
«...Частиною шостою статті 2 Закону №877, зокрема, визначено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про праці та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Наразі такі особливості визначені статтею 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі - Закон №2 і 36- IX) (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ. Згідно вимог частини 1 статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
З метою розгляду звернення на адресу Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради (далі КП «ОЦЕМД та МК» ДОР) направлено запит щодо надання інформації, завірених належним чином копій підтверджуючих документів та пояснень з питань, викладених у зверненні. У відповідь на запит керівництво КП «ОЦЕМД та МК» ДОР надало пояснення стосовно питань, зазначених у зверненні, а саме:
Громадянин ОСОБА_1 на даний час працює в підприємстві водієм автотранспортних засобів санітарних виїзної бригади екстреної медичної допомоги. Прийнятий за основною посадою водія, а також, відповідно до заяви та наказу про прийняття за внутрішнім сумісництвом з 10.01.2018, - за сумісництвом на 0.25 ставки. Нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за основною посадою (1,0 ставка водія автотранспортних засобів санітарних виїзної бригади ЕМД) та за роботу за сумісництвом (0,25 ставки водія автотранспортних засобів санітарних виїзної бригади ЕМД) здійснюється за фактично відпрацьований час, відповідно до вимог статті 102-1 Кодексу законів про працю України (оплата праці за сумісництвом) та статті 19 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до абзацу першого частини першої статті 62 Кодексу законів про працю України надурочними вважаються роботи, понад встановлену тривалість робочого дня. При цьому, надурочною вважається та робота, що виконується з ініціативи роботодавця. Робота, що виконується на підставі трудового договору в порядку сумісництва, не є надурочною. Так, водій автотранспортних засобів санітарних виїзної бригади ЕМД підприємства ОСОБА_1 не був залучений до роботи в надурочний час під час роботи за основною посадою чи за сумісництвом, а оплата праці усім працівникам, у тому числі й ОСОБА_1 , здійснюється виключно за фактично виконану ним роботу згідно з чинним законодавством…».
Додатково у листі від 16.04.2024 позивача проінформовано, що згідно з статтею 64 КЗпП України надурочні роботи можуть проводити лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, та не перевищувати граничних норм зазначених у статті 65 даного Кодексу, а саме чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи тільки у таких виняткових випадках. У статті 106 КЗПП України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100% тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумкового обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Працівник має право на звернення до суду для вирішення трудових спорів відповідно до статті 233 КЗпП України. Можливість участі представників Державної служби з питань праці в процедурі поновлення порушених трудових прав працівників нормативно-правовими актами не передбачена.
Копія листа від 16.04.2024 «Про розгляд звернення» була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та отримана ним 24.04.2024, про що самостійно зазначено позивачем у позові.
Не погодившись із відповіддю відповідача від 16.04.2024 на його звернення від 26.03.2024, вважаючи неналежним його розгляд та не спосіб, визначений законодавством, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).
Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 цього Закону).
Визначення «заява (клопотання)» міститься в частині третій статті 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до статті 4 цього Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 7 Закону №393/96-ВР передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою, роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
За змістом частини першої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що кожен громадянин, в разі порушення його законних прав, має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень об`єктивно і вчасно, з перевіркою викладених у них фактів, та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян».
Позивачем у позові зазначено, що, реалізуючи своє право відповідно до статті 40 Конституції України, якою передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із зверненням від 26.03.2024.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що звернення позивача отримано відповідачем та зареєстровано за вх.№Т-484/ПС-24 від 26.03.2024.
Листом від 16.04.2024 «Про розгляд звернення» Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці повідомлено позивачу про розгляд його звернення щодо можливого порушення законодавства про працю за вх.№Т-484/ПС-24 від 26.03.2024 в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Копія вказаного листа надіслана позивачу засобами поштового зв`язку та отримана 24.04.2024 і такі обставини не заперечуються позивачем.
З огляду на викладене, суд не вбачає порушень порядку розгляду відповідачем звернення позивача від 26.03.2024, строків розгляду та надання на нього відповіді.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо змісту отриманої відповіді на вх.№Т-484/ПС-24 від 26.03.2024, позивач вважає, що відповідачем допущені протиправні дії при розгляді його звернення, оскільки фактично відмовлено у перевірці роботодавця, незважаючи на відповідне прохання у зверненні.
Щодо таких доводів позивача суд зазначає, що жодного висновку у вказаному листі щодо відмови у проведенні перевірки відповідачем зроблено не було.
У спірних правовідносинах слід розрізняти розгляд звернень громадян в порядку Закону України «Про звернення громадян» та ініціація відповідних процедур державного нагляду (контролю) (проведення перевірок суб`єкта господарювання) з питань дотримання законодавства про працю, що регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).
Відповідно до статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Такі особливості визначені статтею 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі Закон №2136-ІХ), який визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Так, відповідно до положень статті 16 Закону №2136-ІХ у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.
Отже, у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи, яким у спірних правовідносинах є відповідач, можуть здійснювати за заявою працівника позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю, в частині додержання вимог цього Закону.
При цьому, суд звертає увагу, що заходи державного нагляду (контролю) це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Державний нагляд, у розумінні пункту 5 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, здійснюється шляхом витребовування, збирання та аналізу інформації, необхідної для підготовки висновків про стан додержання об`єктом нагляду законодавства про працю, або шляхом проведення перевірки об`єкта нагляду з виїздом за його місцезнаходженням (далі - виїзна перевірка).
Заходи ж державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин, у розумінні пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, здійснюються у формі інспекційних відвідувань.
Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.
Відповідно до пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація: ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.
З огляду на зазначене, у разі наявності для цього підстав, зокрема, в разі прийняття керівником органу контролю рішення про проведення інспекційного відвідування за наслідком аналізу відповідної інформації, може бути призначений і проведений контрольний захід у формі інспекційного відвідування.
Зі змісту листа від 16.04.2024 «Про розгляд звернення» вбачається, що відповідачем повідомлено позивачу про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану, а також про те, що з метою розгляду його звернення від 26.03.2024 на адресу роботодавця - Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було направлено запит щодо надання інформації, а також завірених належним чином копій підтверджуючих документів та пояснень з питань, викладених у зверненні, та у відповідь на такий запит керівництвом Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради надано відповідачу пояснення щодо питань, зазначених у зверненні, зміст яких наведений відповідачем у листі від 16.04.2024.
Отже, відповідачем в рамках розгляду звернення від 26.03.2024 здійснено витребування (збирання) інформації (пояснень) та підтверджуючих документів у роботодавця щодо обставин, зазначених у зверненні від 26.03.2024, при цьому зміст отриманої від останнього інформації доведено позивачу у відповіді від 16.04.2024, тож порушень в цій частині судом не встановлено.
При цьому, суд враховує, що відповідачем у листі від 16.04.2024 роз`яснено також позивачу, що працівник має право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади відповідно до вимог статті 233 КЗпП України, що механізм поновлення порушених трудових прав працівників визначений главою XV КЗпП України, що можливість участі представників органів виконавчої влади, у тому числі Державної служби з питань праці, в процедурі поновлення порушених трудових прав працівників нормативно-правовими актами не передбачена, а також про можливість скористатись безоплатною правовою допомогою.
Отже, у вказаному листі відповідачем надано обґрунтовану та вичерпну інформацію за наслідками розгляду його звернення від 26.03.2024.
За таких обставин, доводи позивача про неналежний розгляд його звернення від 26.03.2024 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не здійснено інспекційне відвідування, суд зазначає, що такі не свідчать про допущення відповідачем протиправних дій щодо його звернення від 26.03.2024.
Суд повторно звертає увагу, що лише у разі наявності для цього підстав, зокрема, в разі прийняття керівником органу контролю рішення про проведення інспекційного відвідування за наслідком аналізу відповідної інформації, може бути призначений і проведений контрольний захід у формі інспекційного відвідування.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, зважаючи на те, що звернення позивача було розглянуто, з наданням обґрунтованої відповіді за наслідками його розгляду у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова