Справа № 260/4872/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4872/23 пров. № А/857/9817/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року (головуючий суддя Іванчулець Д.В., м. Львів) у справі №260/4872/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №ПШ 008059 від 02.05.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставин, що мають значення для справи.

Підстав для задоволення апеляційної скарги у ній не викладено.

Просить апелянт скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області в рамках проведення заходів державного контролю шляхом проведення рейдової перевірки 01.03.2023 перевірено транспортний засіб марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно Акту № 343049 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2023, перевіркою виявлено порушення: «під час міжнародного перевезення вантажів автомобілем марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно CMR №092082 від 28.02.202 по маршруту Україна-Італія у водія ОСОБА_2 на момент перевірки відсутня особиста картка водія, а саме «водій ОСОБА_2 використовує іншу картку водія ОСОБА_3 »

Пояснення водія ОСОБА_2 про причини порушень: «водій з актом ознайомлений від письмових пояснень та підпису відмовився».

Водій з актом ознайомлений. Водій акт відмовився підписати.

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 008059 від 02 травня 2023 року до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн. Вказано про допущення порушення вимог ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за який передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначено Законом України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Закон № 2344-ІІІ чітко розмежовує перевезення на кілька видів за такими критеріями, як об`єкт перевезення (пасажири/вантаж) та територія (внутрішні/міжнародні). Здійснення кожного з цих видів перевезень має свої правила, зумовлені їх особливостями, в т.ч. різні за змістом переліки документів, необхідних для такої діяльності:

1) внутрішні перевезення пасажирів регламентує Розділ II Закону № 2344-ІІІ, який містить статтю 39 «Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення»;

2) внутрішні перевезення вантажів регламентує Розділ IIІ Закону № 2344-ІІІ, котрий містить статтю 48 «Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення»;

3) міжнародні перевезення пасажирів і вантажів регламентує Розділ IV Закону №2344-ІІІ, який містить статтю 53 «Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів». Ця стаття визначає окремі переліки документів (різні за змістом, чотири), які повинні мати:

(а) резиденти України при виконанні міжнародних перевезень вантажів;

(б) резиденти України при виконанні міжнародних перевезень пасажирів;

(в) нерезиденти України при виконанні міжнародних перевезень вантажів;

(г) нерезиденти України при виконанні міжнародних перевезень пасажирів.

За правилами ст. 53 Закону №2344-III при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 2344-III, резиденти України, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів чи вантажів, повинні мати передбачену законодавством документацію та забезпечувати всі види обов`язкового страхування, передбачені законодавством України.

Згідно з абзацом 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документів та додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні міжнародних перевезень (зокрема, встановлено обов`язок водіїв пред`являти для перевірки роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок).

Як вбачається із акта перевірки №343049 від 01.03.2024, під час міжнародного перевезення вантажів автомобілем марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно CMR №092082 від 28.02.202 по маршруту Україна-Італія у водія ОСОБА_2 на момент перевірки відсутня особиста картка водія, а саме «водій ОСОБА_2 використовує іншу картку водія ОСОБА_3 .

З вказаним актом позивач ознайомлений, що свідчить графа «пояснення водія про причини порушення».

З наданої роздруківки з цифрового тахографу від 01.03.2023 встановлено, що водій ОСОБА_2 не користувався індивідуальною карткою водія.

Згідно п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Автомобіль марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний цифровим тахографом, що визнається позивачем.

Колегія суддів зазначає, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку картки водія ОСОБА_2 чи роздруківку даних роботи тахографа, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.03.2020 у справі №826/2239/16.

Як у позові, так і в апеляційній скарзі позивач не заперечує відсутність картки водія ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що всупереч зазначених вище норм, позивач, який є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», не забезпечив водія ОСОБА_2 індивідуальною карткою до цифрового тахографу до транспортного засобу SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач вказує про відсутність інформації про вид правопорушення в оскаржуваній постанові.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така постанова складена відповідно до додатку № 5 до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р., та містить перелік необхідної інформації для ідентифікації автомобільного перевізника, відповідні реквізити, коротко викладене порушення, санкція порушеної статті та норми закону, а також реквізити рахунку для сплати штрафу, підпис посадової особи, яка її винесла та печатку.

Щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи про порушення транспортного законодавства.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).

Пунктами 25, 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення транспортного законодавства розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

З аналізу вказаних приписів законодавства вбачається, що Порядком № 1567 встановлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас, неявка суб`єкта господарювання на розгляд такої справи не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення.

При цьому, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17.

Отже, нормами Порядку № 1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2023 року у справі №280/1426/20.

З матеріалів справи вбачається, що запрошення (повідомлення) на розгляд справи про порушення транспортного законодавства з реєстраційною відміткою №27699/25/24-23 від 24.04.2023 було направлено позивачу на його адресу поштовим рекомендованим повідомленням, та було отримано 29.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 37).

Отже, позивача було завчасно повідомлено про розгляд справи про порушення транспортного законодавства, заяв, звернень про неможливість прибуття для участі у розгляді справи позивачем не подавалось, відтак оскаржувана постанова була винесена без участі позивача за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови №ПШ 008059 від 02.05.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку з доведеністю факту вчиненого позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/4872/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар