Справа № 560/8358/24
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8358/24
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що відповідач відповідно до Закону України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі по тексту - Закон №2939-VI) протиправно не надав інформацію на запит від 09.04.2024.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що запитувана інформація не стосується позивача, відтак відсутнє порушення прав останнього і як наслідок відсутній предмет спору.

Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із запитом про отримання публічної інформації від 09.04.2024, в якому просив надати повну інформацію про правові підстави виготовлення Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки від 20.10.2023 №49-8810 про розмір грошового забезпечення у повному обсязі щомісячного пенсійного забезпечення з урахуванням усіх встановлених надбавок, підвищень (найменування законів України, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, наказів МВС України, особиста заява ОСОБИ, судові рішення із зазначенням номерів адміністративних справ тощо).

Листом від 18.04.2024 №512/51-2024 Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивача про те, що надання запитуваної інформації щодо оформлення довідки про розмір грошового забезпечення можливо лише за умов дотримання вимог законодавства щодо забезпечення захисту персональних даних.

26.04.2024 позивач надіслав повторний запит до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив надати повну інформацію по суті про найменування законів України (вказавши конкретні статті), нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та МВС України, судові рішення із зазначенням їх номерів, які стали підставами виготовлення Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки від 20.10.2023 №49-8810 про розмір грошового забезпечення у повному обсязі щомісячного пенсійного забезпечення з урахуванням усіх встановлених надбавок, підвищень, інформація про яку міститься у адміністративній справі №320/43431/23 та є у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Листом від 09.05.2024 №632/51-2024 Міністерство внутрішніх справ України повторно повідомило позивача про те, що надання запитуваної інформації щодо оформлення довідки про розмір грошового забезпечення можливо лише за умов дотримання вимог законодавства щодо забезпечення захисту персональних даних.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні повної інформації на запит, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації визначає Закон України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі по тексту - Закон №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною п`ятою статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що орган, до якого направлений запит на отримання публічної інформації, зобов`язаний об`єктивно і вчасно його розглянути, перевірити викладені в ньому факти, та надати запитувачу достовірну, точну й повну інформацію на його запит у встановлені законом строки.

В той же час, частиною першою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту зокрема в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

При цьому, термін "публічна інформація" є ключовою категорією Закону України "Про доступ до публічної інформації", що визначає механізм доступу саме до публічної інформації.

Для визначення, чи є інформація публічною, слід врахувати, що публічна інформація має бути створена або отримана державними органами, органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами або організаціями, які виконують державні функції. Інформація вважається публічною, якщо вона стосується діяльності цих органів або має суспільне значення. Це можуть бути законодавчі акти, рішення, накази, розпорядження, статистичні дані, звіти про використання бюджетних коштів, результати перевірок тощо.

Якщо ж інформація не підпадає під категорії обмеженого доступу (наприклад, державна або комерційна таємниця, персональні дані, конфіденційна або службова інформація), вона є публічною. Якщо інформація є важливою для громадського контролю, прозорості, підзвітності влади або іншої суспільної мети, вона може вважатися публічною.

Таким чином, інформація є публічною, якщо вона стосується діяльності державних органів, доступна згідно із законодавством і не підлягає обмеженням доступу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №9901/925/18 дійшла висновку, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє. Тобто розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої поданий інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №420/27593/21 зазначено, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить Міністерство внутрішніх справ України надати повну інформацію про правові підстави виготовлення Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки від 20.10.2023 №49-8810 про розмір грошового забезпечення третьої особи.

Тобто, запитувана інформація по суті є інформацією щодо відносин Міністерства внутрішніх справ України з пенсіонером та має індивідуальний приватний характер. На правовідносини щодо виготовлення та надання особі довідки про розмір його грошового забезпечення для призначення пенсії не поширюється дія Закону №2939-VI.

Також запитувана позивачем інформація не має суспільного значення та не є важливою для громадського контролю, прозорості, підзвітності влади або іншої суспільної мети.

Інформація за критеріями, запитуваними позивачем, не підпадає під визначення публічної у розумінні Закону №2939-VI, оскільки покладає на Міністерство внутрішніх справи України вжиття заходів щодо її строверення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація не є публічною, тому відмова Міністерства внутрішніх справ України у її наданні ж правомірною.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за захистом своїх прав у судовому порядку, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Позивач просить Міністерство внутрішніх справ України надати інформацію про розмір грошового забезпечення іншої особи. Тому ненадання відповідачем такої інформації про третю особу не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимог задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відстуні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ,01024 , код ЄДРПОУ - 00032684)

Головуючий суддя О.Л. Польовий