Справа № 160/16074/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-
20 червня 2024 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100180/2024/000007/2 від 12 березня 2024 р.;
визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 р.
ТОВАР 1: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, без подальшого оброблення, крім холодного прокатування (обтиснення у холодному стані) у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
ТОВАР 2: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, без подальшого оброблення, крім холодного прокатування (обтиснення у холодному стані) у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
ТОВАР 3: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, не у рулонах, без подальшого оброблення, крім гарячого прокатування у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
Товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» товар № №1-3 було отримано від компанії ROLL STEEL SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZAIALNOSCE (Польща, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) за Контрактом №17072023/UKR/ЕUR від 17.07.2023 року.
Митна вартість товару була визначена товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» - за ціною контракту.
12 березня 2024 року Київською митницею було відмовлено у митному оформленні товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №24UA100180/2024/000007/2, а саме Товару 1, 2, 3 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2024/000092.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» вважає протиправними та такими, що підлягає скасуванню рішення Київської митниці про коригування митної вартості товару №UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року, оскільки товариством було надано Київської митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, відсутні ознаки підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, правильність визначення митної вартості за основним методом не спростована, необхідність коригування митної вартості відповідачем не доведена, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Пунктом 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 17.07.2023 року №17072023/UKR/ЕUR передбачено, що «постачання товару, провадиться продавцем на умовах FCА Любонь (біля Познані), Польща згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 виданими Міжнародною Торговою Палатою», тоді як відповідно до поданого до митного оформлення рахунку-фактури від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 поставка товару на митну територію України здійснюється на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Поставка товару на митну територію України здійснюється відповідно до інвойсу від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Однак, у інвойсі від 01.03.2024 року №ЕХ/24/3-0005 зазначений контракт від 17.07.2023 року №17072023/UKR/ЕUR без врахування додаткової угоди №1 від 19.07.2023 року.
Міжнародний торговий термін ЕХW «ФРАНКО-ЗАВОД» (назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці, без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.
Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.
Представник позивача зазначає, що в якості підтвердження транспортної складової ввезення товару надав до митного органу додаткову угоду №1 від 19.07.2023 року, проте у даній ДУ №1 вбачаються ознаки підробки.
Дата укладання додаткової угоди №1 від 19.07.2023 року, однак в преамбулі зазначена дата 26.07.2023 року (зазначаємо, що укладання контракту від 17.07.2023).
Відповідно до частини 2 статті 58 Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Пунктом 1.3 контракту від 17.07.2023 №17072023/UKR/ЕUR передбачено, що «ціна товару розуміється як ціна з урахуванням вартості експортного пакування та маркування та витрат у відповідність до умов постачання».
Поставка товару на митну територію України здійснюється відповідно до інвойсу від 01.03.2024 року №ЕХ/24/3-0005 на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Проте звертаємо увагу суду, що у інвойсу від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 вказується лише контракт від 17.07.2023 року №17072023/UKR/ЕUR у якому передбачено, що «Постачання товару, провадиться Продавцем на умовах FСА Любонь (біля Познані).
Відповідно до пункту 6 частини 10 статті 58 Кодексу при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України.
Декларантом до митного оформлення відповідно до частини 2 статті 52 Кодексу не подано митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню для підтвердження витрат (складових митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХW-Lubon (РL).
Декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати (складові митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХШ.
Декларантом були надані банківські платіжні документи, свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар.
Разом з тим, у платіжних документах є посилання лише на Контракт та інвойс без прив`язки до Додаткової угоди.
Враховуючи, що умови поставки відрізняються між Контрактом та інвойсом у митного органу виникли сумніви щодо виникли сумніви в достовірності заявленого рівня митної вартості.
Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару в якості додаткових документів надано додаткова угода від 19.07.2023 року №1, виписку з бухгалтерської документації від 07.03.2024 року №07/03/01, висновок експерта Дніпропетровської ТПП від 07.03.2024 №ГО-277.
Декларантом не подано на вимогу митного органу договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант відмовився від надання всіх запрошених митним органом документів відповідно до статті 53 Кодексу, про що зазначено у листі ФОП ОСОБА_1 надісланому до митниці 12.03.2024 (лист ФОП ОСОБА_1 від 12.03.2024 №1).
Разом з тим, декларантом не надано прайс-листи вказаного виробника.
Відповідно до довідки про транспорті витрати від 04.02.2024 № 04/03 страхування вантажу не проводилося.
Числове значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, становить:
товар №1 - 2,5102 EUR/кг.;
товар №2 - 2,4152 EUR/кг.;
товар №3 - 2,2591 EUR/кг.
Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів:
митна декларація від 11.07.2023 року №UA100330/2023/145263 (товар №1);
митна декларація від 10.07.2023 № UA100330/2023/145191 (товар №2);
митна декларація від 24.07.2023 № UA100320/2023/021980 (товар №3).
Проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп".
Щодо спрацювання ризиків АСАУР (Автоматизована система аналізу та управління ризиками), представник позивача зазначив.
Позивач не оскаржує правові підстави щодо уточнення вартості товару митним органом.
Зазначений обов`язок митного органу є беззаперечним.
Однак спрацювання автоматизованої системи не створює протиправне рішення митного органу та не позбавляє при цьому відповідача права та обов`язку дослідити обставини та встановити факти.
Щодо ознак підробки додаткової угоди №1 від 19.07.2023 року, представник позивача зазначив.
Зазначені сумніви не були вказані відповідачем ані у рішенні-відмові, ані у листуванні під час митного оформлення.
Зазначення посилання на основний договір з датою укладення 26.07.2023 року є нічим іншим ніж технічною опискою у документі та жодним чином не впливає на умови визначені додатковою угодою.
Умови додаткової угоди вносять зміни до умов поставки за контрактом, які діють з 19.07.2023 року та відрізняються від зазначених у зауваженнях Київської митниці.
Щодо посилання у документах (платіжних, інвойсах та ін.) на додаткові угоди до контракту, представник позивача зазначив.
Норми права, як і звичаї ділового обороту не передбачають обов`язковість зазначення разом із основним документом переліку додаткових угод до такого документу.
Так, до одного контракту можуть бути укладено більше 10 додаткових угод та практичне перерахування реквізитів додаткових угод у реквізитах документів є неможливим.
Таким чином, у платіжних документах необхідно вказувати лише основний документ, на підставі якого здійснюється оплата, без детального переліку додатків і додаткових угод до нього.
Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 55 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен зробити пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Окрім того, в такому випадку митним органом в рішенні повинна бути зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом під час визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів.
Представник позивача зазначив, що в рішенні про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, Київською митницею не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару, повних характеристик та умов поставки товару, ціну якого було взято за основу для коригування митної вартості за резервним методом, не зазначено докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом під час визначення митної вартості товару, що свідчить про порушення інспектором митного органу частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
З урахуванням викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп».
Відповідно до пункту 6 частини 10 статті 58 Кодексу при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України.
Декларантом до митного оформлення відповідно до частини 2 статті 52 Кодексу не подано митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню для підтвердження витрат (складових митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХW-Lubon (РL).
Декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати (складові митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХШ.
Декларантом були надані банківські платіжні документи, свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар.
Разом з тим, у платіжних документах є посилання лише на Контракт та інвойс знову ж таки без прив`язки до Додаткової угоди.
Враховуючи, що умови поставки відрізняються між Контрактом та інвойсом у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленого рівня митної вартості.
При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару.
За аналогічних підстав Верховний Суд приймаючи рішення на користь митного органу в постанові від 18.05.2022 по справі № 620/1735/20 встановив, що «До митного оформлення надається платіжне доручення від 16.12.2019 №№55 на суму 171 871,00 ЕІІК, при цьому в графі 70 «Призначення платежу» зазначено лише контракт. А так як, загальна вартість контракту становить 187 240 ЕІІК, то невідомо яка частина коштів сплачувалася за даний сідельний тягач».
Слід зазначити, що графа 33 Рішення містить вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених статтею 53 Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом.
ТОВ «АВ метал груп» не скористалося правом та можливістю надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, спростувати сумніви щодо заявленого рівня митної вартості та довести й підтвердити заявлену ним митну вартість товару.
При цьому, акцентуємо увагу суду, що вимоги частини 2 статті 64 Митного кодексу України є тотожними вимогам міжнародного законодавства.
Зокрема, статтею 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ передбачено, що імпортера інформують про митну вартість та про використаний метод для її визначення лише, якщо імпортер цього вимагає.
Частиною 4 статті 64 Митного кодексу України передбачено, що митний орган на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод, тобто, детальна інформація з цього приводу надається окремо за письмовою вимогою декларанта.
Варто наголосити, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. Митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи (Постанова Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі №820/4849/16).
Відтак, позивач не скористався наданим йому правом шляхом надання усіх необхідних додаткових документів, а отже, не було усунуто сумнівів відповідача у достовірності даних, які задекларовані, внаслідок подання таких документів не у повному обсязі, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, та те, що у митного органу відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг.
Таким чином, всі дії та рішення посадових осіб митниці є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства України з питань митної справи.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп".
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ТОВАР 1: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, без подальшого оброблення, крім холодного прокатування (обтиснення у холодному стані) у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
ТОВАР 2: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, без подальшого оброблення, крім холодного прокатування (обтиснення у холодному стані) у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
ТОВАР 3: Прокат плоский другого сорту (поверхня може бути пошкоджена, нерівна, мати подряпини та темні лінії, які неможливо видалити, можуть бути відхилення розміру по ширині та довжині до 15-20% з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, загально-цивільного призначення, не для військового використання, завширшки 600 мм або більше, не у рулонах, без подальшого оброблення, крім гарячого прокатування у листах різного розміру, сорту та тари (детальна інформація наведена у декларації).
Пунктом 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 17.07.2023 року №17072023/UKR/ЕUR передбачено, що «постачання товару, провадиться продавцем на умовах FCА Любонь (біля Познані), Польща згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 виданими Міжнародною Торговою Палатою», тоді як відповідно до поданого до митного оформлення рахунку-фактури від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 поставка товару на митну територію України здійснюється на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Поставка товару на митну територію України здійснюється відповідно до інвойсу від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» товар № №1-3 було отримано від компанії ROLL STEEL SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZAIALNOSCE (Польща, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) за Контрактом №17072023/UKR/ЕUR від 17.07.2023 року.
Митна вартість товару була визначена товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» - за ціною контракту.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, Київська митниця зазначила про те, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) Пунктом 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 17.07.2023 №17072023/UKR/ЕUR передбачено, що «Постачання товару, провадиться Продавцем на умовах FCA Любонь (біля Познані), Польща згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 виданими Міжнародною Торговою Палатою», тоді як відповідно до поданого до митного оформлення рахунку-фактури від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 поставка товару на митну територію України здійснюється на умовах ЕХW-Lubon (РL).
2) Поставка товару на митну територію України здійснюється відповідно до інвойсу від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 на умовах ЕХW-Lubon (РL). Міжнародний торговий термін ЕХW «ФРАНКО-ЗАВОД» (назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці, без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.
Декларантом до митного оформлення подано заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.02.2024 року №28/02, в якій зазначено, що митне оформлення товару для експорту здійснюється за адресою «Wichrowa 4, 60-449 Роznan».
Декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати на здійснення митного очищення товару для експорту.
3) Пунктом 1.3 контракту від 17.07.2023 року №17072023/UKR/EUR передбачено, що «Ціна товару розуміється як ціна з урахуванням вартості експортного пакування та маркування та витрат у відповідність до умов постачання». Поставка товару на митну територію України здійснюється відповідно до інвойсу від 01.03.2024 №ЕХ/24/3-0005 на умовах ЕХW-Lubon (РL).
Декларантом до митного оформлення відповідно до частини 2 статті 52 Кодексу не подано митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню для підтвердження витрат (складових митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХW-Lubon (РL).
Декларантом при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати (складові митної вартості) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів відповідно до умов поставки ЕХW.
12 березня 2024 року Київською митницею було відмовлено у митному оформленні товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №24UA100180/2024/000007/2, а саме Товару 1, 2, 3 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2024/000092.
Числове значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, становить:
товар №1 - 2,5102 EUR/кг.;
товар №2 - 2,4152 EUR/кг.;
товар №3 - 2,2591 EUR/кг.
Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів:
митна декларація від 11.07.2023 року №UA100330/2023/145263 (товар №1);
митна декларація від 10.07.2023 № UA100330/2023/145191 (товар №2);
митна декларація від 24.07.2023 № UA100320/2023/021980 (товар №3).
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» вважає протиправними та такими, що підлягає скасуванню, рішення Київської митниці про коригування митної вартості товару №UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року, оскільки товариством було надано Київській митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, відсутні ознаки підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, правильність визначення митної вартості за основним методом не спростована, необхідність коригування митної вартості відповідачем не доведена, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо виявлених розбіжностей відповідачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен зробити пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Окрім того, в такому випадку митним органом в рішенні повинна бути зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом під час визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів.
Однак в рішенні про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару, повних характеристик та умов поставки товару, ціну якого було взято за основу для коригування митної вартості за резервним методом, не зазначено докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом під час визначення митної вартості товару позивача, що свідчить про порушення інспектором митного органу частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Аналогічна правова позиція щодо обов`язкової обґрунтованості рішень митних органів про коригування митної вартості товарів за резервним методом міститься в рішеннях Верховного Суду, зокрема в постанові від 21.01.2020 р. у справі №813/5405/15, в постанові від 31.01.2020 року в справі № 804/7761/16.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 07.08.2018 року у справі № 815/3400/17.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом не передбачено. Також слід враховувати, що ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова Верховного Суду від 04.09.2018 року в справі № 818/1186/17).

Щодо правильності обрання відповідачем методу для визначення митної вартості, суд зазначає наступне.

Відповідачем не дотримано положень статті 55 Митного кодексу України та «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), згідно яких прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці, висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування» (постанова від 22.04.2019 № 815/6242/17).

У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Під час декларування товару за митною декларацією №23UA74U9 ТОВ «АВ метал груп», відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, надано з метою митного оформлення товару, наступні документи:

- Сертифікат якості (certificate of quality) б/н від 01.03.2024 року;

- Пакувальний лист (packing list) №WZ/24/3-0073 від 01.03.2024 року;

- Рахунок-проформа (Рroforma invoice) №23-РРЕХ/19 від 20.09.2023 року;

- Рахунок-проформа (Рroforma invoice) №24-РРЕХ/3 від 08.02.2024 року;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Соmercial invoice) №ЕХ/24/3-0005 від 01.03.2024 року;

- Автотранспортна накладна (road consiqnment of origin) б/н від 01.03.2024 року;

- Декларація про походження товару (declaration of origin) ЕХ/24/3-0005 від 01.03.2024 року;

- Банківський платіжний документ (платіжна інструкція від 04.10.2023 року);

- Банківський платіжний документ (платіжна інструкція від 22.02.2024 року);

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №298 від 04.03.2024 року;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару (Довідка про транспортні витрати від 04.03.2024 року);

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №17072023/UKR/EUR від 17.07.2023 року;

- Доповнення до внутрішнього договору (контракту) заявка №28/02 від 28.02.2024 року;

- Договір про надання послуг митного брокера №01/04 від 01.04.2021 року;

- Договір (контракт) про перевезення №29/02 від 28.02.2024 року;

- Копія митної декларації країни відправлення 24PL391010Е0732200 від 01.03.2024 року.

Отже, наведені у рішеннях доводи Київської митниці не є належними для застосування резервного методу при визначенні митної вартості товару та доказом неможливості застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості, відповідно до вимог Митного кодексу України.

За таких обставин, митницею не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимог встановлених статтею 55 Митного кодексу України, щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.

З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що декларантом подано всі наявні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.

Декларантом включено до митної вартості товару всі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.

Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.

Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині 2 статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірність свого рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA100180/2024/000007/2 від 12 березня 2024 року.

Оскільки оформлення картки відмови є похідною вимогою від основної, суд вбачає за необхідне визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці () в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» до Київської митниці підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 4844,80 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" №200072129 від 10 червня 2024 року.

А отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» () за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок).

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг представником позивача до позовної заяви долучено:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги №26/07/23 від 26.07.2023 року;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги до договору №26/07/23 року від 26 липня 2023 року;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №2596 від 20 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 ;

- копію протоколу узгодження договірної ціни за договором про надання професійної правничої допомоги №26/07/23 від 26.07.2023 року;

- копію посвідчення адвоката №2249 від 20 серпня 2021 року;

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не викладала своїх заперечень проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

У позовній заяві товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» зазначено про розрахунок витрат, які позивач може понести під час розгляду судового процесу - 5000,00 грн., які включають в себе повне супроводження справи у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» () за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці () про коригування митної вартості товарів №UA100180/2024/000007/2 від 12 березня 2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці () в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2024/000092 від 12 березня 2024 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» () за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» () за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник