Справа № 280/8105/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

06 вересня 2024 рокуСправа № 280/8105/24 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду після подання позовної заяви надійшла заява про забезпечення позовної заяви, в якому позивач просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову служу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування наданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову до лав ЗСУ у особливий період (період дії воєнного стану) на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Далі отримав повістку від ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія додається до позовної заяви) Оригінал у позивача.

На даний час позивач знаходиться на лікарняному.

Підставою подання заяви слугували наступні факти.

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним документом (свідоцтвом про укладення шлюбу).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Раніше ОСОБА_2 перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . Від даних відносин є дві доньки малолітня ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), та неповнолітня ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Станом на день подання заяви про відстрочку ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають свідоцтво багатодітних батьків, що підтверджується копією відповідного свідоцтва оскільки утримують та виховують трьох дітей, а саме:

- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 );

- ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Даний факт також підтверджується довідкою № 20 (копія даної довідки долучена до позовної заяви).

Відмовляючи у наданні відстрочки від призову посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаються на те що заявником не підтверджено факт спорідненості (батьківства) з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Однак, такий висновок не відповідає діючому законодавству та рішенням судів з розгляду аналогічних спорів.

У постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23 була викладена правова позиція що Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні та утриманні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. (ч. 1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, що заявник, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні її дітей оскільки, вони проживають однією сім`єю. При цьому обов`язок щодо утримання у заявника (як вітчима) виникає за умови, якщо у дитини немає матері, батька, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Як зазначено вище батько ОСОБА_5 та ОСОБА_6 помер (копія свідоцтва про смерть додана до позовної заяви). Дідусь зі сторони батька дітей помер. Бабуся зі сторони батька дітей знаходиться, як переселенка, на Західній Україні. Бабуся зі сторони матері дітей померла. Дідусь зі сторони матері дітей пенсіонер і через поважний вік не може з допомогою по утриманню своїх онуків. Повнолітніх братів та сестер у дітей не має.

Зазначені факти підтверджуються доказами наданих до позовної заяви та через клопотання.

Отже на підставі норм ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 має право на відстрочку від призову.

Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 була надана відмова у наданні відстрочки з посиланням на те що позивач не має права на відстрочку в зв`язку з тим що не є батьком трьох дітей.

Після цього заявник звернувся з відповідною заявою (скаргою) на дії ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 . ІНФОРМАЦІЯ_9 відмовили заявнику у задоволенні його скарги в повному обсязі.

Такі дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не надання відстрочки від призову ОСОБА_1 на підставі того що він не є батьком трьох дітей порушують права ОСОБА_1 та можуть призвести до його призова на військову службу за мобілізацією.

ОСОБА_1 звернеться з відповідною позовною заявою до Запорізького окружного адміністративного суду про визнання дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними щодо не надання відстрочки та зобовязанням надати відстрочку. Однак нормами КАС встановлено, що розгляд адміністративного позову може тривати певний час. Тому з метою повного та всебічного розгляду адміністративного позову, а також виконання рішення необхідно забезпечити позов шляхом заборони посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти певні дії, а саме видавати заявнику повістки про мобілізацію та видавати наказ про мобілізацію заявника.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права.

На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003, № 3-рн/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23.01.2014, № 19336/04 Справа East/West Alliance Limited проти України вказав на те, що межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі "Аксой проти Туреччини", п. 95, та рішення у справі "Кудла проти Польщі" [ВП], заява N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI) (пункт 227).

Окрім цього, в рішенні від 18.02.2010, N 54131/08 Справа Байсаков та інші проти України Європейський суд зазначив, "... що процедура такого судового контролю становить, у принципі, ефективний засіб юридичного захисту у значенні статті 13 Конвенції стосовно скарг, пов`язаних з рішеннями про вислання та екстрадицію, але за умови існування можливості ефективної перевірки судами законності - з матеріально-правового та процесуального погляду - дискреційних дій органу виконавчої влади і можливості скасування ними такого рішення в разі необхідності (див. ухвалу у справі "Сливенко проти Латвії" [ВП], N 48321/99, п. 99, ЄСПЛ 2002-II). Однак, якщо заявник намагається запобігти своєму висланню з Договірної держави, такий засіб юридичного захисту буде ефективним лише в разі, якщо він автоматично зупиняє дію оскаржуваного рішення (див. рішення у справі "Жебремедин [Габерамадієн] проти Франції", N 25389/05, п. 66, ЄСПЛ 2007-V) (пункт 75).

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що існування інституту забезпечення позову, обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Окрім цього, згідно із частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 статті 151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу вище зазначених норм, вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.

При цьому особа, яка має право на відстрочку/бронювання, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, суд доходить висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки/бронювання від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Проте, представниками зобов`язано прибути 28.08.2024 року о 10 год. 00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Каштанов на даний час знаходиться на лікарняному. На цій стадії процесу суд не вправі надавати оцінку правомірності дій щодо видачі повістки на відправку та прийняття інших дій чи прийняття рішень, однак, в даному випадку суд стверджує, що без вжиття заходів забезпечення позову мобілізаційні заходи відносно ОСОБА_1 будуть завершені, а тому будь-яке рішення у цій справі не поновить порушені права, про які ним наголошено.

За таких обставин суд вважає, що реалізація повістки на відправку 28.08.2024 року не можлива до надання судом оцінки на предмет правомірності її видачі, оскільки в іншому разі при задоволенні позову, поновити порушенні права та інтереси позивача буде істотно ускладнено.

Отже, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

При цьому суд вважає, що підстава для забезпечення позову, яка передбачена п. 2 ч. 2 чт. 150 КАС України у цьому випадку відсутня. Так, очевидна протиправність дій відповідача має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності відповідача, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.

Забезпечення мобілізації в Україні є надважливим завданням у воєнний час, однак, у даному випадку, мобілізація має становити баланс між приватним інтересом мобілізованого та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.

Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості та гуманізму, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову служу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду Додатково до вищезазначеного суд також зазначає, що у наведених правовідносинах важливо знайти баланс між приватним інтересом заявника та публічним інтересом щодо забезпечення мобілізації в Україні. Однак, віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії, та прийнятті по ній рішення.

Судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним. При прийнятті цього рішення суд виходь із балансу інтересів сторін у справі та критерію необхідності в демократичному суспільстві.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст. ст. 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву про забезпечення позову, подану після подання позовної заяви задовольнити.

2. Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову служу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали про забезпечення позову негайно надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_2

4. Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

5. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу в повному обсязі складено та підписано 06 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо в 15-денний строк з дня її виготовлення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала у повному обсязі виготовлена та підписана суддею 06 вересня 2024 року.

Суддя: Сацький Р.В.