Справа № 463/7587/24
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2024-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/7587/24
Провадження №2-а/463/81/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участі секретаря судового засідання Оксани КОЗАК,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 доДепартаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, третьої особи: поліцейського 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Русиняка С.В.,

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2733819 від 01.08.2024 року,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , не з`явився,(клопотання),

його представник адвокат Олена БІДАК, не з`явилась (клопотання)

представник відповідача Департаменту патрульної поліції Андрій ТЕРЛЕЦЬКИЙ, не з`явився, (клопотання)

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення (скорочене) про наступне:

встановив:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_3 виклад позовних вимог:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідак Олена Олегівна звернулася до суду із адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2733819 від 01.08.2024 року.

Згідно заявлених у прохальній частині позовної заяви вимог просить суд:

-Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2733819 від 01.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.122 КУпАП.

-Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, закрити.

Заявлені позовні вимоги згідно позовної заяви (а.с.1-16) мотивує тим, що 01.08.2024 року інспектором (поліцейським) 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Русиняком Сергієм Володимировичем складено постанову серії ЕНА №2733819 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , якою накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3400грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Оскаржуючи зазначену постанову позивач зазначає про те, що вказана постанова порушує права Позивача, в тому числі майнові, оскільки Позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності та протиправно зобов`язано сплатити кошти. Зокрема, позивач зазначає про те, що в порушення положень ч.2 ст.283 КУпАПоскаржувана постанова не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, оскільки в ній не зазначено в чому саме полягало невиконання водієм вимог знаку 5.16, яким саме чином він не виконав вимог цього знаку; оскаржувана постанова не містить опису складу правопорушення (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення) взагалі. Так як в оскаржуваній постанові (пункт 5, розділ: «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення:») зазначено: «01.08.2024 19:46:22|М.ЛЬВІВ, ПРОСПЕКТ СВОБОДИ 16|Водій керуючи т з не виконав вимогу знаку 5. 16 ПДР| чим порушив п.8.4.ґ. ПДР Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків».

Крім того, позивач стверджує про те, що приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, посадова особа Управління патрульної поліції у Львівській області вважала доведеними обставини вчинення правопорушення. Однак, в оскаржуваній постанові не тільки не описано порушення, але і жодних доказів на підтвердження викладеного в оскаржуваній постанові не зазначено, до постанови доказів не долучено, підтвердженням чого є сам зміст оскаржуваної постанови та той факт, що пункт 7 постанови серії ЕНА №2733819 «До постанови долучено:» не містить жодного запису, про що розписався працівник поліції, відповідно, до оскаржуваної постанови не було долучено жодного доказу. Наведене, на думку позивача, вказує на те, що Відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при винесенні за результатами такого розгляду оскаржуваної постанови не покликався на жодні докази, в тому числі матеріали відео- чи фотофіксації, а оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також відповідачем не було належним чином роз`яснено позивачу права громадянина України, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі і права на захист (на користування юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи), про що ОСОБА_1 , зроблено запис у п.8 оскаржуваної постанови.

А тому з врахуванням наведеного, в тому числі того, що оскаржувана постанова не містить не тільки прямих, безспірних, безсумнівних та достатніх доказів порушення водієм Правил дорожнього руху, вчинення вказаного адміністративного правопорушення, але і не містить покликання на будь-які докази взагалі, позивач зазначає про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

Вказані вище обставини, на думку позивача, є підставою для скасування оскаржуваної постанови, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити.

Згідно поданих 27.08.2024 року через систему «Електронний суд» додаткових письмових пояснень (а.с.60-68) представник позивача наголосила на порушенні стороною відповідача порядку та процедури подачі відзиву на позов, а тому просила таких не враховувати при ухваленні рішення по справі.

02.09.2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.76-78), згідно якого остання просила адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. На спростовування зазначених стороною відповідача у поданому відзиві на позов обставин зазначила, що долучений до матеріалів відзиву відеозапис, не підтверджує ні факту вчинення позивачем інкримінованого йому у вину адміністративного правопорушення, ні належного ознайомлення позивача з його правами. Оскільки на представленому відео (з 19:44:49 по 19:45:00 год.) відповідачем не зафіксовано факту вчинення Позивачем правопорушення, оскільки на відео цього не видно, перед автомобілем Позивача знаходився інший автомобіль. Підтвердженням наведеного є і слова поліцейського на відеозаписі в цей же ж період часу: «Там за мерсом щось їде». Наведене підтверджує у відзиві і сам Відповідач (а.с.43, передостанній абзац), зазначаючи, що відеофіксацією підтверджується факт зупинки транспортного засобу під керуванням Позивача та подальші дії, проте, не зазначаючи, що відеофіксацією підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення. Наведеним, на думку представника позивача, також спростовуються і доводи Відповідача про те, що: «... Інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР ...».

26.08.2024 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції скеровано на адресу суду відзив на позов (а.с.40-50), згідно якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог представник відповідача виснував про те, що Інспектор Управління приймаючи рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського. Інспектор мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому чинним законодавством. Працівником поліції до Позивача застосовано адміністративне стягнення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, санкція якого передбачає штраф у розмірі 340 грн. Дане стягнення вважають застосоване в чіткій відповідності букві закону та метою якого є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусідодержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, як самим Позивачем та і іншими особами, що, на думку представника відповідача, відповідає меті адміністративного стягнення, яка передбачена ст. 23 КУпАП.

Зокрема, у поданому відзиві на позов заначено про те, що 01.08.2024 року близько 19 год. 46 хв. у м. Львові на просп.Свободи, 16 Позивач керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", чим порушив п. 8.4"г" Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР). Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП Інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 4 Управління старший лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі-Інспектор) виніс Постанову у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Щодо вчиненого Позивачем правопорушення, правомірності винесення оскаржуваної Постанови, наявності доказів даного правопорушення, факту процедури розгляду справи представник відповідача у відзиві на позов зазначив про наступне. Позивач у Позовній заяві зазначає: "... ОСОБА_1 , порушень правил дорожнього руху не вчинив, в тому числі вимоги знаку 5.16... Відповідачем не було належним чином роз`яснено права громадянина України, передбачені ст. 268 КУпАП... Окрім того, відповідачем також не обґрунтовано співрозмірність між застосування до позивача санкції у вигляді штрафу та правопорушенням, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності..." Дані доводи Позивача не відповідають дійсності та об`єктивній реальності, адже наявні беззаперечні докази вчинення Позивачем даного правопорушення, разом з тим, Інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом зупинення транспортного засобу під керуванням Позивача. Позивач здійснив зупинку свого транспортного засобу та почав вести діалог з працівниками поліції. Останні, дотримуючись ст.ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395 від 07.11.2015), представилися, пояснили Позивачеві причину зупинки та почали з`ясовувати всі необхідні обставини для початку розгляду справи по суті. Уже безпосередньо під час розгляду справи Позивача було ознайомлено із ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8.4"г" ПДР, інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах". Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

А тому враховуючи відповідні положення чинного законодавства та сформовану Верховним Судом судову практику із зазначеного питання представник відповідача вважає, що Інспектор діяв в межах власної дискреції, керуючись при цьому нормами чинного законодавства та наявними доказами, що є цілком законно та правомірно. Відтак, доводи Позивача про те, що він не порушував вимогу дорожнього знаку 5.16 та п. 8.4 "г", а також про те, що, начебто, розгляд справи Інспектором проведено не було, вважаємо повністю спростованими та непідтвердженими.

В частині доказового підтвердження заявлених позивачем вимог сторона відповідача наголосила на тому, що обов`язок доказування розподіляється таким чином, що Позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а Відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. У зв`язку із чим вважає, що в обґрунтування власної позиції Позивачем не було надано жодних належних, допустимих, а у їх сукупності достатніх доказів, які б підтверджували протиправність винесення відносно нього даної Постанови.

Щодо відсутності в оскаржуваній постанові відомостей про відео чи фотофіксацію правопорушення, представник відповідача зазначив про те, що постанова про адміністративне правопорушення не містить графи щодо внесення технічного засобу чи будь-яких доказів, яким здійснювалась фіксація правопорушення, тобто, Інспектор не мав технічної можливості ввести дані відомості в постанову, а також звернув увагу суду на те, що невнесення відомостей щодо доказів, не спростовує факту вчинення Позивачем правопорушення.

Крім того, зазначив про необґрунтованість сплати позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн., а також про відсутність документального підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 11211,20 грн.

ІІ. Позиція учасників справи:

В судове засідання Позивач та його представник не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. При цьому представник Позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - ДПП у Львівській області, у судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позов наголосив про розгляд справи у їх відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги заперечують в повному обсязі.

Третя особа поліцейський 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Русиняк С.В.в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

У відповідності до вимог частини 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку із неявкою в судове засіданні усіх учасників справи відповідно до ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали вказаної адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.08.2024 року між суддями вказану адміністративну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

Ухвалою судді від 14.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено для розгляду в судовому засіданні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 01.08.2024 року близько 19 год. 46 хв. у м. Львові на просп. Свободи, 16, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", чим порушив п. 8.4"ґ" Правил дорожнього руху- частина 1 статті 122 КУпАП.

В подальшому третьою особою у справі поліцейським 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Русиняком С.В., складено постанову серії ЕНА №2733819про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі відносно щодо позивача ОСОБА_1 .

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративних правопорушень, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. за №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", чим порушив п. 8.4"ґ" Правил дорожнього руху,за що передбачена відповідальність зач.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно п. 8.4"ґ" ПДР, дорожні знаки поділяються на групи:

інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Слід вказати, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП, відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення позивачем ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що Відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам адміністративного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги громадянинаМакогон ОСОБА_5 доДепартаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, третьої особи: поліцейського 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Русиняка С.В., про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову серії ЕНА №2733819 від 01 серпня 2024 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, - скасувати, а справу провадженням закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції - місце знаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста,3,

Третя особа: поліцейський 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП у Львівській області ДПП Сергій РУСИНЯК, місце знаходження:79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19

Суддя Юрій БІЛОУС