Справа № 606/1713/24
Суддя: Мельник А. В.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/1713/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі: судді Мельник А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Вальчук М.М. звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якому просив скасувати постанову, винесену поліцейським відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, серії ЕНА №2702957 від 28.07.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, в ній не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано усіх обставин справи, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, не порушував Правил дорожнього руху.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено у справі судове засідання.

16.08.2024 від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що оспорювана позивачем постанова є законною та обґрунтованою, оскільки поліцейським правомірно було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву було додано диск із відеофіксацією вчиненого позивачем правопорушення.

У судове засідання позивач не з`явився, однак представником позивача адвокатом Вальчук М.М. 05.09.2024 було подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Також у заяві представник позивача звертала увагу на те, що згідно постанови ОСОБА_1 керував транспортним засобом 28.07.2024 о 16 год 47 хв, що спростовується наданими до відзиву відеозаписами. Представник позивача вважає відеозаписи недопустимим доказом, оскільки він не містить посилань, що це відеофіксація з нагрудної камери 0097, як вказано в п.7 постанови.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов зазначив прохання про розгляд справи за відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

28.07.2024 поліцейським відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2702957, згідно якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП України.

У вказаній постанові зазначено, що 28.07.2024 о 16 год 47 хв. в с.Гумниська, вул. Центральна, 5 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Опель Омега д.н.з. НОМЕР_1 не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п.п.2.3 в ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП України.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕНА №2702957 від 28.07.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно підпункту 2.3 в ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 КУпАП. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту пункту 1 статті 247 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено диск із відеофіксацією події, який було досліджено судом у судовому засіданні.

З дослідженого судом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом Опель Омега д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Причиною зупинки було те, що водій не користувався ременем безпеки, тобто порушив вимоги п.2.3 в ПДР України. Із відеозапису слідує, що у ньому відображено момент безпосередньо після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який перебував на місці водія, при цьому був непристебнутий ременем безпеки. ОСОБА_1 зазначив, що він керував транспортним засобом, при цьому, одразу не зупинився на вимогу поліцейських через раптову несправність транспортного засобу. Факту керування транспортним засобом, будучи непристебнутим ременем безпеки, ОСОБА_1 не заперечував.

Що стосується покликань представника позивача на наявність розбіжностей у зазначенні часу вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові (16 год 47 хв) та часу на відеофайлах (16 год 37 хв), а також на відсутність у відеоматеріалах посилань, що це відеофіксація з нагрудної камери 0097, як вказано в п.7 постанови, суд вважає, що наявність вказаних незначних розбіжностей у часі, а також відсутність у відеофайлах посилань на номер нагрудної камери поліцейського, на яку здійснювалась відеофіксація, не спростовує встановлених судом обставин, зокрема, що правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, мало місце, і зазначене не є суттєвим фактом, який би вказував на недопустимість записів як доказу. Крім того, події і їх порядок чітко відображені у наданих суду та досліджених у судовому засіданні матеріалах справи та відеозаписах події правопорушення.

Доводи представника позивача не спростовують факту порушення ОСОБА_1 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доводи позивача є безпідставними, відповідачем подано достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Позивачем не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП України.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 536/583/17 та від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17.

У відзиві на позов представником відповідача було заявлено клопотання про допит у якості свідка інспектора СРПП відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області молодшого лейтенанта поліції Цимбалу Р.В., однак суд вважає таке клопотання безпідставним, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №489/4827/16-а від 15.04.2020.

Зважаючи на те, що відповідачем доведено правомірність дій щодо винесення оскаржуваної постанови, надано докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, а також судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до частини 4 статті 286 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: вул.Валова, 11, м. Тернопіль, Тернопільська область, .

Повний текст рішення складено 05 вересня 2024 року.

Суддя А.В. Мельник