Справа № 203/2989/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 203/2989/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

за участю секретаря судового засідання: Бендес А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2024 року (суддя Католікян М.О., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 19.06.2024 року) у адміністративній справі №203/2989/24 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення видворення за межі території України, суд

в с т а н о в и в:

12.06.2024 року Головне управління ДМС у Дніпропетровській області (далі по тексту позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач), в якому просило продовжити строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2024 року позовні вимоги задоволено частково; продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на три місяці.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що ГУ ДМС у Дніпропетровській області не надало доказів що ОСОБА_1 ухилявся від ідентифікації. На думку апелянта, рішення суду прийняте з порушенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також судової практики Європейського Суду з прав людини (Чахал проти Великобританії, Амюр проти Франції, Дугуз проти Греції). Апелянт зазначав, що рішення суду прийняте з порушенням ч.13 ст.289 КАС України, оскільки особа ідентифікована міграційною службою.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 21.12.2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про затримання ОСОБА_1 на шість місяців з метою забезпечення видворення за межі території України, яке не виконане з незалежних від міграційної служби причин (висловлення ОСОБА_1 бажання самостійно виїхати, відсутність коштів на виконання рішення). Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 19, 68 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Хлаіфія та інші проти Італії»; п.14 ч.1 ст.1, ст.3, частинами 1, 3 ст.9 частинами 1, 4, 5 ст.26, ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.289 КАС України та прийшов до висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення та вважав, що існують підстави для продовження строку затримання ОСОБА_1 , оскільки останній не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; дій щодо отримання такого статусу не вчиняв; раніше ухилявся від процедури повернення в країну походження та видворення за межі України, суд вважав, що існує ризик його ухилення від виконання рішення про примусове видворення та створення перешкод проведенню відповідної процедури. Разом з тим, на думку суду, міграційною службою не доведено наявність обставин для затримання ОСОБА_1 на максимальний строк (шість місяців), який є значним та вважав достатнім для продовження строку затримання останнього з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на три місяці.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2023 року у справі №203/7595/23, яке набрало законної сили, затримано громадянина Вірменії ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення видворення за межі України, строком на шість місяців.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія (паспорт НОМЕР_1 , виданий 21.04.2021 року органом 018 Республіки Вірменія, терміном до 21.04.2031 року).

Встановлено. що 20.12.2023 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийняте рішення №6 про примусове видворення з України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке ОСОБА_1 не виконано.

Встановлено, що ОСОБА_1 20.12.2023 року затримано та поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців а осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні».

Встановлено, що ГУ ДМС у Дніпропетровській області 20.12.2023 року було направлено лист №1214-895/1214-23 до Посольства Республіки Вірменія про затримання та поміщення до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні». Відповіді від Посольства Республіки Вірменія не надійшло.

Встановлено, що 03.01.2024 року Державною установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців а осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» було опитано ОСОБА_1 , про що складено акт опитування іноземця або особи без громадянства, якого розміщено в ПТПІ, з якого вбачається, що ОСОБА_1 бажає повернутися на батьківщину, однак, у нього відсутні кошти на придбання квитка. 14.05.2024 року ОСОБА_1 повторно був опитаний Державною установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», про що було складено акт опитування іноземця або особи без громадянства, якого розміщено в ПТПІ, з якого вбачається, що ОСОБА_1 бажає повернутися на батьківщину, однак, бажає перед виїздом продати свій власний автомобіль. Встановлено, що 06.06.2024 року втретє ОСОБА_1 був опитаний Державною установою «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», про що було складено акт опитування іноземця або особи без громадянства, якого розміщено в ПТПІ, з якого вбачається, що ОСОБА_1 готовий виконати рішення про примусове видворення з України самостійно, має гроші, щоб купити квиток, однак, перед цим бажає продати свій власний автомобіль, для цього йому потрібно один місяць часу.

Встановлено, що 27.03.2024 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 строком на три роки.

Встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався; інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відсутня.

Відповідно до ч.1, 4, 5, 6 ст.26, частин 3, 4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до частин 1, 11, 12 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, враховує, що ОСОБА_1 не працює, не має коштів для виконання рішення про примусове видворення та рішення про заборону в`їзду в Україну, фактично ухиляється від виконання рішення міграційного органу про примусове видворення з України та його затримання є обґрунтованим з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.1 ст.289 КАС України, затримання з метою ідентифікації особи є окремою підставою від затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2024 року у адміністративній справі №203/2989/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко