Справа № 280/6293/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 вересня 2024 року Справа № 280/6293/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» (69000, м.Запоріжжя, вул.Штабна, буд. 13, прим. 23, ) до Тернопільської митниці (46400, м.Тернопіль, вул.Текстильна, буд.38; ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» (далі позивач) до Тернопільської митниці (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UА403070/2024/000053/2 від 09 лютого 2024 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позивачем виконані усі умови, визначені Митний кодексом України від 13 березня 2012 року№ 4495-VI (далі - МК України) для забезпечення можливості перевірити та підтвердити заявлену ним митну вартість товару.

Тому твердження відповідача про наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів є протиправним. Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог статті 57 МК України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17 липня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Тернопільська митниця вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. За результатами застосування автоматизованої системи аналізу ризиків згенеровано наступні митні формальності за кодами "103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби"; "105-2 Контроль правильності визначення митної вартостi товарiв" та "106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів". У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою. Враховуючи дану інформацію заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 статті 57 МК України, вказано про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МК України. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 МК України. Рішення про коригування митної вартості товару прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим та не підлягають скасуванню. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

22 липня 2024 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у справі для повного та всебічного встановлення усіх обставин справи.

Ухвалою суду від 23 липня 2024 року у задоволенні клопотання Тернопільської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, - відмовлено.

05 серпня 2024 року позивачем через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду надано відповідь на відзив, у якій останній не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

05 травня 2020 року ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (м. Дніпро) (Покупець) уклало з компанією XUANCHENGGRANDRUBBER&SEALINGTECHNOLOGY CO. LTD., CHINA (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № XUAN-1-2020 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.

На виконання умов договору Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Специфікацій №7 від 10 липня 2023 року, рахунку-фактури від 16 листопада 2023 року №РІ-20230106 було здійснено поставку ТОВ «ТД «АМТ» товарів (гумових техпластин) на загальну суму 9904,00 дол. США.

08 лютого 2024 року ввезена партія товару була задекларована позивачем до Тернопільської митниці за електронною митною декларацією (ЕМД) № 24UA44U5.

Митна вартість товарів позивачем визначена за основним методом.

Товарна партія поставлялась на умовах FOB SHANGHAI (Китай) згідно міжнародних торговельних правил "ІНКОТЕРМС 2010".

На підтвердження факту вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, як і при оформленні попередньої частини товару, підприємством надано митному органу наступні документи: контракт №XUAN-1-2020 від 05 травня 2020 року, декларація митної вартості; додаток (специфікація) до нього №7, банківська платіжна інструкція №175 від 20 листопада 2023 року про сплату продавцю частини вартості товарів, що поставляється за Специфікаціями №7, інвойс (рахунок-фактура) від 16 листопада 2023 року №РІ-20230106, пакувальний лист.

На підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України позивачем до митниці надано наступні документи: договір перевезення №2110/912/2019 від 21 жовтня 2019 року; коносамент № BW23110573 від 29 листопада 2023 року, автомобільну накладну (CMR) від 06 лютого 2024 року №2478; Заявка на перевезення №1/56 від 30 серпня 2023 року, інвойс від 18 листопада 2023 № L7029; довідка про транспортні витрати №050224/78/1 від 05 лютого 2024 року.

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею позивачу направлено електронні повідомлення наступного змісту:

«Відповідно до пункту 2 статті 264 МКУ прошу Вас представити до митного контролю та митного оформлення оригінали документів. Відповідно до частини 2 статті 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; -транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування невключені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); -виписку з бухгалтерської документації; -ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; -каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності)додаткові документи.

Листом №001-09/02 від 09 лютого 2024 року ТОВ «ТД «АМТ» додатково надало платіжну інструкцію №175, завірену банком; виписку з банківського рахунку декларанта за листопад 2023; прайс-лист від 19 квітня 2023 року, комерційну пропозицію виробника від 15 травня 2023 року, а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.

09 травня 2024 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA403070/2024/000053/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованого Товару № 1 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позивачем, з урахуванням пункту 2 частини 3 статті 52 МК України, задекларувало зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД № 24UA10U2 від 09 лютого 2024 року.

Загальна різниця митних платежів (ввізне мито, ПДВ, акцизний податок) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 158 524,82 грн. ( Ввізне мито-14154,00 грн., ПДВ-144370,82 грн.)

Не погодившись з вказаним рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові і та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (далі - ГААТ).

Згідно з частиною 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частиною 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в частинні 2 статті 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі № 826/18258/13-а.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 6 статті 53 МК України).

Згідно зі статтею 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару з наступних підстав.

У наданих позивачем документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: копію митної декларації країни відправлення; каталоги; виписку з бухгалтерської документації; висновок щодо вартісних характеристик підготовлений спеціалізованою експертною організацією. за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

За результатами опрацювання документів, наданих позивачем додатково, встановлено, що оцінюваний товар постачається на підставі зовнішньоекономічного договору від 05 травня 2020 року №XUАN-1-2020.

Декларантом надано до митного оформлення: коносамент від 29 листопада 2023 року № ВW23110573 що жодним чином не завірений, відсутні будь-які підписи, штампи, печатки;

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 20 листопада 2023 року №175 не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, а саме підпис(и) власноручний(і)/електронний(і) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком (п.1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216).

- відповідно до договору від 29 червня 2020 року №290620-15 виконавцем транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів є ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч.Ді в СМR від 05 лютого 2024 року №2478 перевізником зазначено підприємця ОСОБА_1 проте жодних документів, що підтверджують зв`язок між виконавцем та перевізником до митного оформлення не надано;

- у пункті 2 специфікації від 10 липня 2023 року №7 зазначено строк поставки: грудень 2023 - січень 2024 проте дана поставка фактично була здійснена у лютому 2024. Згідно пункту 8.3 Контракту від 05 травня 2020 року №XUАN-1-2020 "У разі порушення термінів поставки партії товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі: 0,5% від вартості недопоставленого в строк Товару за перший тиждень затримки поставки; 5% від вартості недопоставленого в строк Товару за кожний наступний тиждень, але не більше 50% від вартості недопоставленого Товару";

- прайс-лист від 19 квітня 2023 року №б/н, комерційна пропозиція від 15 травня 2023 року №б/н містять інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FОВ, SHANGHAI, що обмежує конкурентність.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України митні органи з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов`язані з транспортуванням цього товару).

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

За поясненнями позивача, на підтвердження заявленої митної вартості товару та транспортних витрат задекларованої товарної партії декларантом було надано, зокрема, інвойс (рахунок -фактура) від 16 листопада 2023 року № РІ-20230106, пакувальний лист, автомобільну накладну від 06 лютого 2024 року № L70297, заявку на перевезень 1/56 від 30 серпня 2023 року, довідку про транспортні витрати № 050224/78/1 від 05 лютого 2024 року, аналіз яких відсутній у оскаржуваному рішенні.

Крім того, з урахуванням наданих позивачем пояснень копія митної декларації країни відправлення не надавалась митниці під час здійснення митного оформлення спірної товарної партії.

При цьому, з урахуванням положень частини 2 статті 53 МКУ митна декларація країни відправлення належить до додаткових документів, які надаються митниці виключно у разі їх наявності на відповідний запит, та виключно у тому випадку, якщо надані документи, передбачені містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, судом встановлено, що Контрактом № ХUAN-1-2020 (пункт 3.5,пункт 3.6) сторонами узгоджені документи, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація відсутня.

З вищевикладеного вбачається, що відповідно до умов та в рамках вищезазначеного договору, позивач не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені контрактом.

Здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Чинним законодавством України не передбачено зобов`язання надавати підтвердження митного оформлення в країні відправлення іншій стороні контракту.

Таким чином, зауваження митниці про відсутність копії митної декларації не відповідають положенням Митного кодексу України.

Також, суд зазначає, що у повідомленнях митниці до позивача відсутні розбіжності у наданих документах, які стали підставою для вимог стосовно надання копії митної декларації країни відправлення.

Стосовно доводів митниці щодо ненадання позивачем до митного оформлення коносамент від 29 листопада 2023 року№ ВW23110573 без відміток перевізника суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Коносамент (Віll of lading) є документом, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

В міжнародній практиці морських перевезень на даний момент використовується цифрові версії паперових коносаментів та телекс -релізи коносаментів, які по своїй суті є електронною версією паперового коносаменту, яка зберігається в електронному вигляді та може бути передана в будь-яке місце моментально. Саме телекс-реліз коносаменту і був виданий перевізником декларанту. Дійсність та правочинність наданого коносаменту підтверджена самим перевізником фактом здійснення міжнародного комбінованого перевезення контейнера з товаром та фактом надходження товару в зону митного контролю для оформлення. Достовірність наданого коносамента підтверджується іншими наданими митниці документами, в яких зазначено номер коносаменту та вся інша необхідна для митного оформлення інформація

Таким чином, оскільки коносамент був виданий в електронній формі за допомогою телекс-релізу - повідомлення по внутрішній системі про можливість видачі вантажу одержувачу без пред`явлення оригіналу коносаменту, то вказані обставини виключають можливість проставляння відміток на коносаменті. Тобто, такі посилання відповідача органу є безпідставними.

Стосовно доводів митниці відносно того, що «платіжна інструкція в іноземній валюті від 20 листопада 2023 року №175 не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, що суперечить вимогам пункту 1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216)», суд зазначає наступне.

Наразі, всі стосунки між підприємствами та банківськими установами в Україні здійснюються за допомогою системи «Клієнт-Банк», яка представляє собою програмно-технічний комплекс , який дозволяє підприємству керувати своїм рахунком з комп`ютерів, встановлених в офіс підприємства. Основною функцією системи є надання можливості підприємству здійснювати платежі з свого поточного рахунку в банку, не відвідуючи банк, з офісу підприємства використовуючи в тому числі електронний підпис керівника , отриманий у встановленому порядку.

Саме таким способом, за допомогою системи «Клієнт-Банк» з урахуванням наданих позивачем пояснень здійснене перерахування валютних коштів за банківською платіжною інструкцією №175 від 20 листопада 2023 року, що і обумовлює відсутність на наданій інструкції №175 реквізитів (підписів, печаток) уповноважених працівників підприємства та банку.

Зазначена інструкція надана в банк відповідно до «Положення про порядок виконання надавачем платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженого постановою Правління НБУ 28 липня 2008 року №216 та має всі реквізити, передбачені пунктом 14 частини 2 «Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах Постанови №216.

Суд зазначає, що банківська установа за цією інструкцією здійснила відповідне перерахування валютних коштів нерезиденту, що вже підтверджує відповідність вищезазначеної платіжної інструкції вимогам вищезазначеного нормативного акту.

З урахуванням Постанови №216 надавач платіжних послуг має право відмовитися від виконання платіжної інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах та повернути її платнику, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства України та законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Надавач платіжних послуг платника повертає платіжні інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах без виконання із зазначенням причини їх повернення.»

Так, надана позивачем до митниці виписка з особистого банківського рахунку підприємства за листопад 2023 додатково підтверджує легітимність зазначеної інструкції.

Також, у оскаржуваному рішенні митниця в якості підстави для коригування митної вартості зазначила, що відповідно до договору від 29 червня 2020 року №9290620-15 виконавцем транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних транзитних вантажів є ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч.Ді ", в СМR від 05 лютого 2024 року №92478 перевізником зазначено підприємця ОСОБА_1 , проте жодних документів, що підтверджують зв`язок між виконавцем та перевізником до митного оформлення не надано. Із вказаного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданих документів вбачається, що наземне перевезення вантажу від порту Гданськ до кінцевого пункту в Україні _ Тернопіль, здійснювалось відповідно до укладеного договору ТЕО №290620-15 від 29 червня 2020 року, згідно якого експедитором виступала компанія «ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч.Ді ".

Відповідно до статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої (частини десятої) цієї статті.

До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 Кодексу входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до частини третьої пункту 2 частини одинадцятої статті 58 Кодексу витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.

Відповідно до підпункту 2.1.2 договору №290620-15 експедитор має право укладати від свого імені чи від імені Клієнта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги, що пов`язані з виконанням цього Договору, в т.ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб і зразків, зважування , фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію, страхування вантажів та контейнерів.

Діючи на підставі п.п. 2.1.2 договору ТЕО № 290620-15 Експедитор залучив підприємця ОСОБА_1 , як безпосереднього перевізника, до транспортування вантажу за маршрутом «Гданськ»,Польща - Тернопіль, Україна , для виконання умов Договору, чиї послуги були включені у рахунок №173 від 05 лютого 2024 року.

Судом встановлено, що під час митного оформлення митниці надані договір ТЕО №290620-15 від 29 червня 2020 року , автомобільна накладна № 2478 від 05 лютого 2024 року та довідка експедитора про транспортні витрати №050224/78-1 від 05 лютого 2024 року.

З вищевикладеного вбачається, що для декларанта транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємодії з експедитором. В свою чергу залучення експедитором будь-яких суб`єктів (на виконання обов`язку "організувати перевезення") характеризує лише обраний експедитором спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, який розрахунки здійснював виключно з експедитором.

Що ж стосується доводів відповідача щодо наявності розбіжностей у наданих документах про порушення терміну поставки товарів, зазначених у пункті 2 специфікації від 10 липня 2023 року №7 (зазначено строк поставки: грудень 2023 - січень 2024, проте дана поставка фактично була здійснена у лютому 2024) суд вважає за необхідне зазначити таке.

З консамента № ВW23110573 вбачається що завантаження контейнера на борт судна здійснено 29 листопада 2023 року.

Умова поставки товару- FOB Шанхай (КНР, «Вільно на борту») згідно Правил ІНКОТЕРМС 2010 означає, що продавець вважається виконавшим свої зобов`язання стосовно поставки з моменту переходу товару крізь поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець повинен нести всі витрати й ризики загибелі чи ушкодження товару. За умовами FOB на покупця лягає обов`язок з очищення товару від стягнень для його експорту.продавець виконав свої зобов`язання по поставці в момент саме завантаження товара на борт судна в порту відправлення.

Таким чином, фактично поставка товару за договором була здійснена 29 листопада 2023 року, а тому порушень термінів поставки партії товару суд не вбачає.

Окрім того, у оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що «Прайс-лист від 19 квітня 2023 року № б/н, комерційна пропозиція від 15 травня 2023 року № б/н містять інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB, SHANGHAI, що обмежує конкурентність».

Суд не погоджується із вказаними доводами відповідача та зазначає, що прайс-лист та комерційна пропозиція є документами довільної форми і діючим законодавством, у тому числі міжнародним, не встановлено типової форми для них.

Окрім того, наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов оплати, торгової марки чи технічних характеристик товарів, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 27 червня 2019 року у справі № 0840/3083/18, від 13 вересня 2019 року у справі № 820/859/17, від 06 лютого 2020 року № 520/10709/18).

У розділі III Правил заповнення декларації митної вартості, що затверджені наказом Міністерства фінансів України № 599 від 24 травня 2012 року (далі - наказ № 599), визначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Варто наголосити, що наказ № 599 містить лише приблизний перелік документів, які можуть бути подані декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження витрат на транспортування.

Вичерпного переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та які можуть бути подані під час митного оформлення оцінюваних товарів, законодавством України з питань державної митної справи не встановлено.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження транспортних витрат до митного оформлення товару позивачем надано: договір перевезення №2110/912/2019 від 21 жовтня 2019 року; коносамент № BW23110573 від 29 листопада 2023 року, автомобільну накладну (CMR) від 06 лютого 2024 року №2478; Заявка на перевезення №1/56 від 30 серпня 2023 року, інвойс від 18 листопада 2023 № L7029; довідка про транспортні витрати №050224/78/1 від 05 лютого 2024 року, які є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів, враховуючи, що Правилами №599 наведено приблизний перелік документів, які можуть підтвердити витрати на транспортування. При цьому, положеннями МК України не визначено конкретного переліку документів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише договір про перевезення або фінансові га/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, позивач надав наявні в нього документи на підтвердження транспортної складові митної вартості товару, при цьому митний орган не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Стосовно твердження митниці про ненадання позивачем каталогів суд, з урахуванням наявних в матеріалах справи документів, зазначає, що під час митного оформлення позивачем в якості додаткових документів листом від 09 лютого 2024 року №001-09/02 митниці надані прайс-лист виробника товарів від 19 квітня 2023 року та комерційна пропозиція від 15 травня 2023 року, що підтверджується зазначеним листом декларанта, а також самою митницею, яка в Рішенні зазначила я якості розбіжності, що Прайс-лист від 19 квітня 2023 року №б/н, комерційна пропозиція від 15 травня 2023 року № б/н містять інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOB, SHANGHAI, що обмежує конкурентність.

Як зазначалось раніше, з урахуванням положень статті 53 МКУ можливіть надання каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару передбачена пункту 6 частини 3 цієї статті за умови, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано які саме документи, надані митниці мають розбіжності, які стали підставою для вимагання каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів).

Наявність чи відсутність у прайс-листі чи комерційній пропозиції певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов оплати, торгової марки чи технічних характеристик товарів, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 27 червня 2019 року у справі № 0840/3083/18, від 13 вересня 2019 року № 820/859/17, від 06 лютого 2020 року № 520/10709/18).

Суд зазначає, що відомості, зазначені у прайс-листі знайшли своє підтвердження у первинних документах - Специфікації та інвойсі. Таким чином, зауваження митниці відносно прайс-листа та комерційної пропозиції не є підставою для витребування додаткових документів або неврахування їх, як документів, підтверджуючих вартість товару.

Стосовно зауважень митниці щодо ненадання позивачем виписки з бухгалтерської документації та, за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару суд зазначає наступне.

Як вбачається з листа позивача від 09 лютого 2024 року на запит митниці позивачем додатково надана завірена банком банківська платіжна інструкція від 20 листопада 2023 року №175, яка підтверджує часткову оплату вартості товару на суму 5251,51 дол.США, та виписка з особистого банківського рахунку підприємства за листопад 2023 , яка додатково підтверджує часткову оплату за Специфікацією.

Додатковою угодою № 2 від 07 травня 2024 року сторони домовились продовжити термін оплати частини вартості товарів ( 4652,49 дол.США) на термін до 31 грудня 2024 року.

При цьому, відповідно до положень частини 3 статті 53 МКУ висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією може надаватись декларантом у разі наявності обґрунтованих розбіжностей в наданих документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення та відзив відповідача не містять обґрунтувань щодо наявності підстав для вимоги про надання вищезазначеного документа. Крім того, суд зазначає, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи: специфікація, рахунок на оплату та додаткові документи: прайс-лист, комерційна пропозиція які підтверджуєть, що вартість товару складає 9406,50 дол. США.

Ці відомості не мають розбіжностей, чітко кореспондуються між собою та ідентифікуються з задекларованим товаром, тому відсутня необхідність у наданні такого висновку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у статті VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків подані до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Суд вважає необґрунтованим використання лише наявної у митниці інформації щодо раніше визнаних митних вартостей за іншою ЕМД, оскільки сам по собі факт відмінності ціни, яка наводиться декларантом від ціни наявної у базах митного органу, а саме наявної інформації щодо раніше визнаних митними органами митних декларацій на аналогічні товари, не може беззастережно свідчити про її невірне визначення декларантом, так як ціна товару є результатом домовленості продавця і покупця та залежить від багатьох факторів і в господарських правовідносинах звичайною практикою є встановлення різної ціни на один і той самий товар.

У постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 810/3295/17, від 23 листопада 2022 року у справі № 810/2547/17).

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

В силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UА403070/2024/000053/2 від 09 лютого 2024 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені статтями 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (вул.Штабна, буд. 13, приміщення 23, м. Запоріжжя, 69000; ),

Відповідач - Тернопільська митниця (вул. Текстильна, б. 38, м. Тернопіль, 46400; ).

Повне судове рішення складено 06 вересня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов