Справа № 420/23734/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

06 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Головне управління Пенсійного Фонду в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 , у підготовці та наданні та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір мого грошового забезпечення станом на 01 січня 2024 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме 3028 гривен, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13. 14 та обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії в розмірі 390% та матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 1/12 річних виплат для здійснення обчислення та перерахунку з 01 лютого 2024 року основного розміру пенсії; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати ОСОБА_1 та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір мого грошового забезпечення станом на 01 січня 2024 року для здійснення з 01 лютого 2024 року обчислення та перерахунку основного розміру моєї пенсії з врахуванням посадового окладу в розмірі - 12110 гривен, окладу за військове звання - 2540 гривен, надбавки за вислугу років - 7325 гривен, надбавки за особливості проходження служби (65%) - 14283,75 гривен, таємність (15) - 1816,5 премії (390) - 47229.0 гривен та матеріальної дороги на оздоровлення (1/12 річних виплат) - 7108,69 гривен, разом в розмірі 92412,94 гривен.

Ухвалою судді від 01.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.09.2024 до суду ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження по справі на підстав п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 320/35573/23, яка розглядається Київським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування клопотання зазначено, предметом розгляду даної справи є вирішення питання щодо відмови відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі оновленої довідки про розмір мого грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 для проведення перерахунку основного розміру пенсії.

Приймаючи рішення про відмову, відповідач виходив з того, що з 20.05.2023 року у зв`язку із внесенням Постановою № 481 змін до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою № 103, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, а не виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024 року.

На даний час існують неоднакові підходи судів щодо вирішення питання щодо законності відмови у видачі довідки станом на 01 січня 2024 року з огляду на Постанову № 481 від 12 травня 2023 року.

Разом з тим, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 320/35573/23 відкрито провадження до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови від 12.05.2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», з мотивів її невідповідності ст. ст. 8, 19, 21, 22, 24, 46, 113 Конституції України, ч. 4 ст. 63 та розділу ІХ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 3, 19, 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Оскільки, факт скасування Київським оружним адміністративним судом у справі № 320/35573/23 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 буде тягнути за собою необхідність застосування судом у справі, що розглядається, прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 в розмірі 3028 грн, замість 1762 грн, тому, на переконання позивача, є всі підстави для зупинення провадження у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначена норма передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов`язаному спорі, що розглядається іншим судом. Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, тобто мають преюдиційне значення для цієї справи та не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у цій справі.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки набрання законної сили рішенням за результатом розгляду іншої справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

З системного аналізу положень КАС України та теорії права вбачається відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним» відповідного адміністративного акта.

Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.

Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.

У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду по справі № 320/35573/23, у випадку задоволення позову та набрання рішенням законної сили, не вплине на вирішення даної справи, оскільки не матиме ретроактивної дії.

За таких обставин, суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/35573/23, оскільки як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час норми законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, були чинними, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у межах даної справи.

Таким чином, наразі відсутні передбачені п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України підстави для зупинення провадження по даній справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 236 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Завальнюк