Справа № 300/5181/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" вересня 2024 р. справа № 300/5181/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення від 05.06.2024, зобов`язання до вчинення дій, -
Позиції сторін. Процесуальні дії суду:
Ухвалою від 08.07.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
24.07.2024 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов лист ГУ ПФУ в м.Києві від 17.07.2024 № 2600-0201-7/139744, до якого долучено копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 46-68).
В зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці в період з 29.07.2024 по 02.09.2024, рішення в цій справі ухвалене судом у розумний строк після виходу судді на роботу.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Позивач 29.05.2024 повторно звернулася через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 51-52). До вказаної заяви від 29.05.2024 були долучені копії: паспорта громадянина України (а.с. 47-49); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 50); архівна довідка Державного архіву Івано-Франківської області від 28.05.2024 № В-28/06-07 про прийняття на роботу з 31.07.1982 в Івано-Франківську трикотажну фабрику (а.с. 53); диплом серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 (а.с. 54); архівна довідка Надвірнянської РДА від 02.02.2024 № В-66/01-15 про заробітну плату з січня 1994 року по грудень 1999 року (а.с. 55); посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.05.2003 (а.с. 58); свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 22.07.1987 (а.с. 59); свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 16.08.1991 (а.с. 60); свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 19.03.1987 (а.с. 61); трудова книжка серії НОМЕР_6 від 21.07.1982 (а.с. 63-66).
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Пунктом 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 від 06.01.1998 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), а тому звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 29.05.2024 в межах одного місяця до досягнення пенсійного віку 60 років.
Судом встановлено, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2024 про призначення пенсії за віком, страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяці 07 днів, що підтверджується розрахунком стажу (а.с. 12).
Щодо періоду роботи позивача з 21.07.1982 по 02.08.1984, то такий період незарахований ГУ ПФУ в м. Києві до страхового стажу ОСОБА_1 з тих підстав, що в довідці від 28.05.2024 № В-28/06-07 не зазначено дату та підставу про звільнення.
Суд звертає увагу на те, що згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.07.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 21.07.1982 прийнята на посаду в`язальниці 4 розряду в`язальної дільниці № 2 Івано-Франківської трикотажної фабрики; з 02.08.1984 звільнена із займаної посади (зворотній бік а.с. 63).
В спірний період була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції № 162).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку, запис № 1 про прийняття ОСОБА_1 на роботу в Івано-Франківську трикотажну фабрику, записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі наказу № 168-к від 19.07.1982.
Запис № 2 про звільнення з роботи 02.08.1984 з Івано-Франківської трикотажної фабрики записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, містить відтиск печатки підприємства, назву та підпис посадової особи такого підприємства, вчинений на підставі наказу № 161-к від 01.08.1984 (зворотній бік а.с. 63).
Суд звертає увагу на те, що позивач прийнята та звільнена з одного і того ж підприємства - Івано-Франківської трикотажної фабрики.
Щодо доводів відповідача 1, викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що наявна невідповідність печатки на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.07.1982 та записі № 2 з часом заповнення трудової книжки, то суд вказує на таке.
Запис № 2 про звільнення з роботи 02.08.1984 з Івано-Франківської трикотажної фабрики містить відтиск печатки Відділу кадрів Відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківська трикотажна фабрика», на якому також міститься слово «Україна».
Водночас відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає позивачу право на призначення пенсії по інвалідності, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17, від 21.02.2018 в справі № 687/975/17.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, органом Пенсійного фонду України не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
Натомість позивач самостійно звернулася до архівних установ з метою отримання документів про період її роботи з 21.07.1982 по 02.08.1984 в Івано-Франківській трикотажній фабриці.
Так, згідно з архівною довідкою Державного архіву Івано-Франківської області від 28.05.2024 № В-28/06-07 ОСОБА_2 була прийнята на посаду в`язальниці ІV розряду Івано-Франківської трикотажної фабрики з 21.07.1982 (наказ від 19.07.1982 № 168-к). Підстава: Р-1349, оп. 1 ос, спр. 24 «а». арк. 239. В особових рахунках працівників Івано-Франківської трикотажної фабрики за 1982-1984 ОСОБА_2 не значиться. Книги наказів з особового складу Івано-Франківської трикотажної фабрики за 1984 рік на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області не надходили (а.с. 95).
Суд звертає увагу на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Натомість, згідно вимог пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, або коли трудова книжка містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В спірному випадку трудова книжка серії НОМЕР_6 від 21.07.1982 містить відомості про період роботи позивача з 21.07.1982 по 02.08.1984 в Івано-Франківській трикотажній фабриці. Така трудова книжка є належним та допустимим доказом вказаного періоду роботи позивача, оскільки містить інформацію стосовно періоду роботи з 21.07.1982 по 02.08.1984 в Івано-Франківській трикотажній фабриці, а саме: дати прийняття на роботу, найменування роботодавця, де працювала позивач, а також зазначено на підставі яких наказів позивач прийнята на роботу та звільнена з роботи, містить підпис відповідальної особи підприємства.
Отже, трудова книжка серії НОМЕР_6 від 21.07.1982 є основним та достатнім документом, що підтверджує стаж роботи позивача з 21.07.1982 по 02.08.1984 в Івано-Франківській трикотажній фабриці.
Окрім цього, до позовної заяви ОСОБА_1 долучила архівну довідку Державного архіву Івано-Франківської області від 20.06.2024 № В-33,34/06-07, в якій зазначено, що ОСОБА_2 була прийнята на посаду в`язальниці ІV розряду Івано-Франківської трикотажної фабрики з 21.07.1982 (наказ від 19.07.1982 № 168-к). В особових рахунках працівників Івано-Франківської трикотажної фабрики ОСОБА_2 значиться на посаді в`язальниці по серпень 1984 року. Зазначено розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_2 за період з січня 1983 року по серпень 1984 року. Підстава: Р-1349, оп. 1 ос, спр. 24 «а», арк. 239; спр. 34, арк. 40; спр. 53, арк. 48 (а.с. 17).
Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що частково спірний період з 16.06.1987 по 17.06.1990 та з 28.07.1991 по 29.07.1994 зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 як догляд за дитиною.
Водночас згідно розрахунку стажу позивачу зараховано до страхового стажу такі періоди:
- догляд за дитиною до 3 років: з 17.06.1987 по16.06.1990; з 29.07.1991 по 28.07.1994;
- з 01.01.1998 по 19.08.2004 (а.с. 12).
В спірний період була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 № 301 зазначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку, записи про період роботи позивача з 09.08.1984 по 19.08.2004 записані акуратно, є чітким та зрозумілим, містить підстави внесення таких записів (номери та дати наказів), відтиск печатки підприємства, назву посади та підпис відповідальної особи, яка вчинила запис про звільнення.
Суд вкотре звертає увагу на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Натомість, згідно вимог пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, або коли трудова книжка містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, записами трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.07.1982 підтверджено період трудової діяльності позивача з 09.08.1984 по 19.08.2004, а тому відсутня необхідність підтвердження такого періоду роботи іншими документами.
Водночас, період роботи позивача з 01.01.1998 по 31.12.1998 зарахований до страхового стажу позивача згідно розрахунку стажу, а тому позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.
Щодо періоду отримання допомоги по безробіттю у Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 20.09.2004 по 15.09.2005, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Статею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено види забезпечення та соціальні послуги, якими є: допомога по безробіттю; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Відповідно до абзацу шостого підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.
В спірному випадку пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період отримання допомоги по безробіттю у Надвірнянському районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 20.09.2004 по 15.09.2005, тобто період до 01 січня 2010 року, який підлягає підтвердженню лише на підставі записів у трудовій книжці.
Так, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.07.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивачу з 20.09.2004 розпочато виплату допомогу по безробіттю Надвірнянським районним центром зайнятості, а з 15.09.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю (зворотній бік а.с. 64).
Така трудова книжка є належним та допустимим доказом вказаного періоду виплати позивачу допомоги по безробіттю, оскільки записи про вказаний період з 20.09.2004 по 15.09.2005 записані акуратно, є чіткими та зрозумілими, вчинені на підставі відповідних наказів, запис про припинення виплати допомоги по безробіттю містить назву посади, підпис відповідальної особи та відтиск печатки Надвірнянського районного центру зайнятості.
За вказаних обставин, в позивача не було необхідності підтверджувати період отримання допомоги по безробіттю з 20.09.2004 по 15.09.2005 додатковими документами, зважаючи на належні записи трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.07.1982.
Водночас, до позовної заяви ОСОБА_1 долучила довідку Надвірняської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 19.06.2024 № 471, згідно якої позивач перебувала на обліку як безробітна в Надвірняському районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 20.09.2004 (наказ НТ 040920 від 20.09.2004) по 14.09.2005 (наказ НТ 050915 від 15.09.2005) (а.с. 23).
Таким чином, період отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 20.09.2004 по 15.09.2005 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на передбачені частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV обов`язкові умови для призначення пенсії за віком, суд дійшов висновку про наявність таких умов щодо позивача, а саме: ОСОБА_1 досягла 60 років; має стаж роботи не менше 31 року.
Таким чином, щодо позивача є всі встановлені законом умови для призначення їй пенсії за віком.
З огляду на зміст положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії особі за її заявою.
Водночас, суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).
Заяву про призначення пенсії позивач подала за місцем проживання, тобто до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в м.Києві, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.
Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 , орган пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком, в розумінні Порядок № 22-1, є ГУ ПФУ в м.Києві.
Отже, саме ГУ ПФУ в м.Києві є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, керуючись статтею 9 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в м.Києві повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.07.1982 по 02.08.1984, з 09.08.1984 по 16.06.1987, з 17.06.1990 по 28.07.1991, з 29.07.1994 по 31.12.1997, та період отримання допомоги по безробіттю з 20.09.2004 по 15.09.2005, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Також суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання зарахувати позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1998 по 31.12.1998.
В задоволенні позову до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовити.
Таким чином, позов належить задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 26.06.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 38).
З огляду на часткове задоволення позову, ОСОБА_1 належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,4 грн. (605,6+302,8 (605,6/2)).
Щодо витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., то відповідно до частини сьомої статі 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Пунктом 1 частини третьої зазначеної сатті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До позовної заяви позивач долучила: договір про надання правничої допомоги № 092 від 21.06.2024 (а.с. 35); попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 21.06.2024 (а.с. 36); акт здачі-приймання виконаних робіт за № 1 від 26.06.2024 (а.с. 37); квитанцію про сплату грошвоих коштів № 033/2024 від 26.06.2024 про отримання адвокатом Куцим О.С. 5000,00 грн.
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд проаналізував акт здачі-приймання виконаних робіт за № 1 від 26.06.2024, згідно якого надані такі послуги: вивчення законодавства України, судової практики та консультація клієнта з приводу визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (зарахувати страховий стаж) (3 год.), вартість 1000,00 грн.; складання позовної заяви про складання позовної заяви про визнання дій неправомірними та зобов`язання вичинити певні дії (зарахувати страховий стаж) (4 год.), вартість 4000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт 5000,00 грн.
Оцінюючи характер наданої адвокатом Куцим О.С. правничої допомоги відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт за № 1 від 26.06.2024, судом враховано, що справа цієї категорії, з огляду на численну судову практику, по суті є типовою. Тому вивчення законодавства України та судової практики, складання позовної заяви, всього витрачено 7 год. часу, з огляду на усталену судову практику в справах щодо призначення пенсії за віком, потребує мінімального часу та зусиль.
З огляду на це, а також заперечення відповідачів щодо розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідачів, є завищеним та неспівмірним із складністю справи.
Підсумовуючи свої міркування, суд вважає справедливим відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Відмовити в задоволенні решти позову до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
Відмовити в позові до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, , вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, Київська область, 04053.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.