Справа № 493/1390/24
Суддя: Тітова Т. П.
Дата ухвалення: 2024-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 493/1390/24
Провадження № 2-а/493/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 09.08.2024 року відносно нього була винесена постанова серії ЕНА за № 2791426 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Позивач вказує, що з винесеною постановою не погоджується у зв`язку з тим, що:

-в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки були відсутні жодні підстави відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» для пред`явлення ним документів на право керування автомобілем, який працівники поліції не зупиняли і який не здійснював рух, а отже подальші вимоги та рішення інспекторів є такими, що не відповідають Закону, а керування водієм вантажівкою категорії «С1», у якого є наявне посвідчення водія категорії «С», формально може й містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, але є очевидно малозначним, а тому вважає, що інспектор повинен був застосувати ст. 22 КУпАП;

-постанова винесена без його присутності та без жодного розгляду справи, фактично відбулося оголошення йому вже складеної інспектором постанови без проведення розгляду справи;

-йому права були зачитані при вручені вже складеної постанови, тобто коли він ними вже не зміг би скористатися.

Враховуючи викладене, позивач просив суд скасувати постанову серії ЕНА за № 2791426 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір в сумі 605,60 грн.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 16.08.2024 року провадження у справі було відкрито, та розгляд справи вирішено проводити з викликом сторін в судове засідання на 06.09.2024 року.

Від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову з огляду на наступне:

- позивач не мав посвідчення водія з правом керуванням відповідної категорії «С1» станом на 09.08.2024 року та не мав права керувати т/з марки Мерседес Бенз, д/н/з НОМЕР_1 ;

- під час винесення постанови інспектором вчинені всі необхідні дії, які передбачені нормами КУпАП та ЗУ «Про національну поліцію» при виявленні адміністративного правопорушення та притягнення позивача до відповідальності. Так відеофіксація підтверджує, що позивачу роз`яснено суть адміністративного правопорушення, ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Крім того, в постанові міститься підпис позивача про те, що йому були роз`яснені права за ст. 268 КУпАП та ним під час розгляду справи не заявлялися жодні клопотання щодо можливості надання правової допомоги, що підтверджено відеозаписом.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

02.09.2024 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що автомобіль було зупинено працівниками ТЦК. Тобто працівники поліції не зупиняли автомобіль і взагалі до прибуття працівників поліції автомобіль не здійснював рух як мінімум 40 хв. При цьому, вимога поліцейським пред`явлення документів може здійснитись лише щодо автомобілів, які здійснюють рух, на законних підставах, передбачених ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Тобто закон передбачає вимоги щодо пред`явлення документів на право керування лише щодо автомобілів, які здійснюють рух, та які зупиняють працівники поліції при наявності підстав. Однак закон не передбачає обов`язку пред`явлення документів на право керування щодо автомобілів, які не здійснюють рух. Інспектори без жодних законних підстав вимагали для пред`явлення документи щодо транспортного засобу, який не здійснював рух і перебував у стані зупинки, а тому відповідні подальші дії і рішення є протиправними. Долучені поліцією відеозаписи підтверджують, що працівники поліції підійшли до автомобіля, який не здійснював рух. Тобто відеозаписами підтверджено, що не було жодного факту керування ним транспортним засобом. Таким чином, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Керування водієм вантажівкою категорії «С1» у якого наявне посвідчення водія категорії «С» формально може й містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, але в даному випадку є очевидні ознаки малозначності. Відповідач умисно надав відеозаписи по інших обставинах, де він виносив іншу постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП за непред`явлення документів на суму штрафу 425 грн. Тобто відповідач зманіпулював обставинами і надав відеозаписи розгляду з зовсім іншої події. Таким чином, в постанові за ч. 2 ст. 126 КУпАП інспектор не проводив жодного розгляду справи, оскільки відбулося формальне вручення складеної за невідомих обставин постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, оцінивши обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою інспектора Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Колоса Л.Л. серії ЕНА № 2791426 від 09.08.2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно до вказаної постанови, 09.08.2024 року водій ОСОБА_1 керував т/з Мерседес Бенз д/н/з НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування таким т/з саме відповідної категорії на право керування С1, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 (а) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч. 2 с. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, особою яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, відсутність посвідчення водія відповідної категорії у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що посвідчення водія може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 3 Постанови № 340 від 08.09.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

-С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

-С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

Як вже було встановлено судом, 09.08.2024 року о 13:40 год інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Колосом Л.Л. складено постанову серії ЕНА № 2791426щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 та накладено на останнього адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн. у відповідності до санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно копії посвідчення водія, у ОСОБА_1 відкриті такі категорії:

-категорії «А1», «А» починаючи з 17.05.2023 року;

-категорії «С» починаючи з 16.02.2024 року.

Тобто, станом на дату винесення постанови 09.08.2024 року ОСОБА_1 не мав права керування т/з, яким він керував.

Крім того, суд зазначає, що у своїх доводах про скасування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не заперечує проти факту керування ним 09.08.2024 року о 13:40 год т/з Мерседес Бенз д/н/з НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених ч. ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб; яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови, позивач посилався на те, що підставою вимоги до водія пред`явити документи, передбачені п. 2.1 ПДР, є порушення ним Правил дорожнього руху, однак в даному випадку у посадової особи відповідача були відсутні підстави для перевірки документів позивача на право керування транспортним засобом, оскільки автомобіль не рухався та, як наслідок, відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

При цьому сам позивач у поданому позові підтверджує відсутність у нього станом на момент складення оскаржуваної постанови, а також на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом посвідчення водія категорії С1.

Надана до суду копія посвідчення водія свідчить про наявність у позивача лише права керування транспортним засобом категорії «А1, А, С».

Вказаними доказами підтверджується відсутність у позивача на момент складення оскаржуваної постанови права керувати транспортним засобом категорії СІ, тобто підтверджується факт порушення позивачем п. 2.1а Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим його і було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КАС України.

Враховуючи зазначене,суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КАС України.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КУпАП, та в ході розгляду справи позивачем жодним чином не спростовані встановлені обставини щодо допущення вказаного порушення, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заявленого позову і скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того на долученому диску вбачається, що водій сидить за кермом автомобіля, коли до нього підійшов працівник поліції для перевірки документів, оглянуті відеозаписи також підтверджують факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, позивачу роз`яснено суть правопорушення, саме за ч. 2 ст. 126 КУпАП та оголошено розмір штрафу в сумі 3400 грн, що чітко чути з переглянутих відеозаписів, тому посилання позивача про те, що відповідач зманіпулював обставинами до уваги судом не приймаються. Також, судом встановлено, що згідно п. 8 оскаржуваної постанови вказано наступне: права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП позивачу роз`яснено та міститься його підпис, що і підтверджено дослідженими відеозаписами. Крім того, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі зауважень з приводу розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем на місці вчинення правопорушення та розгляду справи подано не було. Суд наголошує на тому, що необізнаність із правилами, які регулюють спірні правовідносини, не може підміняти наслідки не дотримання вимог закону позивачем.

Отже суд не приймає доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не відповідає встановленим вимогам, з огляду на те, що розглядувана постанова відповідає затвердженій формі у Додатку № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395).

Підстави для розподілу судових витрат згідно ст. 139 КАС України відсутні.

Не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах і положення ст. 22 КУпАП в частині звільнення порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки відповідно до Примітки цієї норми положення ст. 22 КУпАП не застосовуються до правопорушень, передбачених, у тому числі ч. 2 ст. 126 цього Кодексу.

Можливість зміни стягнення приписами ч. 2 ст. 126 КУпАП також не передбачається.

Таким чином, обставини адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають дійсності, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому суд вважає, що у діях позивача на час розгляду даної справи наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 126, 251,268, 283, 288, 289 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ