Справа № 754/7375/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/7375/24 Суддя (судді) першої інстанції: Галась І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

позивача не з`явився,

представника відповідача Харченка М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії 2КІ № від 09.05.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляду штрафу в розмірі 700 грн, винесену Рудиком Е.П. - інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2024 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач наголошує, що як вбачається з матеріалів фотофіксації, майданчик для паркування облаштовано відповідними дорожніми знаками та інформаційною табличкою про спосіб постановки транспортних засобів, вартість, порядок та спосіб оплати.

Натомість, позивачем у порушення вимог пункту 26 Правил паркування транспортних засобів не було розміщено під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Крім того, транспортний засіб позивача жодним чином не дозволяє ідентифікувати його власника, як учасника бойових дій, зокрема на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній будь-який документ на підтвердження наявності у нього права на пільгу, що підтверджується матеріалами фотофіксації та не спростовується позивачем.

Відповідач вказує, що згідно з пунктом 17.11.3 Правил благоустрою міста Києва оператор на майданчиках платного паркування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштуванні спеціальних місць (у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більш як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більш як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в ч. 3 п. 17.11.1 цих Правил.

З огляду на викладене ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн користуються правом безоплатного паркування виключно шляхом розміщення транспортного засобу на зарезервованих спеціальних місцях паркування.

Так, зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб позивача, розміщено на майданчику для платного паркування НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим транспортний засіб позивача розміщено поза межами зарезервованих спеціальних місць паркування, а тому, на думку відповідача, вимоги пункту 17.11.3, які регламентують порядок реалізації права на безоплатне паркування, позивачем не дотримані.

Відповідач вважає, що транспортний засіб позивача 23.04.2024 знаходився на вказаному майданчику, без будь-яких документів що підтверджують оплату паркування або право на пільги, що підтверджується матеріалами фотофіксації. Таким чином, Інспектор мав усі підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 04.09.2024.

02.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника позивача.

02.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представниця позивача просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представниця позивача зазначає, що ОСОБА_2 , як учасник бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.08.2019, має пільги на безкоштовне паркування при умові розміщення документів, які підтверджують пільгу на видному місці.

Представниця позивача вказує, що в ході судового розгляду судом першої інстанції підтверджені відомості щодо статусу особи-позивача, та дане підтвердження на думку позивача, є достатніми для висновку про неможливість застосування статі 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно особи на території, де органом місцевого самоврядування встановлено пільги зі сплати послуг паркування для такої категорії осіб.

Представниця позивача зазначає, що позивачем суду першої інстанції надані докази, з яких вбачається розміщення посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.08.2019 на вимогу законодавства. Позивач вважає, що Інспектором, ймовірно, ціленаправлено зроблено фіксацію транспортного засобу в спосіб, який не відображає наявне на лобовому склі посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.08.2019. Так, зокрема на збільшеному матеріалі фотофіксації помітно наявність на лобовому склі елементу з ознаками посвідчення.

Також, представниця позивача звертає увагу, що відповідач не надав доказів резервування місця, яким міг скористатись позивач, як учасник бойових дій.

Відтак, враховуючи, що відповідач на момент паркування транспортного засобу не здійснив резервацію місця для безкоштовного паркування, що позбавило позивача можливості припаркуватись на зарезервованих Оператором місцях, водночас позивач розмістив під лобовим склом документ, що дає змогу ідентифікувати власника транспортного засобу, як учасника бойових дій, позивач вважає, що в його діях відсутня вина та відповідно склад адміністративного правопорушення.

Представниця позивача звертає увагу, що при поданні апеляційної скарги відповідач долучає до апеляційної скарги докази без зазначення обставин неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач вважає, що прийняття доказів та доводів відповідача з боку апеляційного суду є істотним порушенням процесуального закону та прав позивачів, оскільки ч. 4 ст. 308 кодексу адміністративного судочинства України чітко передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Натомість, доказів неможливості надання вказаних доказів, у тому числі й матеріалів фотофіксації, у суді першої інстанції відповідачем не наводиться. Більше того, у суді першої інстанції відповідачем і не висувалося відповідних аргументів. Крім того, апеляційний суд має перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах тих аргументів та доказів, які й надавалися учасниками процесу у суді першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 04.09.2024, з`явився представник відповідача. Позивач та представник позивача не з`явились, були повідомлені належним чином. Зважаючи на відсутність заперечень з боку представника відповідача, колегія суддів постановила проводити розгляд справи за даної явки. Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, правом надання додаткових пояснень не скористався, виступив в судових дебатах.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ №, складеної інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Рудик О.П. , ОСОБА_2 09.05.2024 о 12 год. 28 хв. 47 сек. на вул. Богдана Хмельницького (вул. Володимирська-вул. Терещенківська) у м. Києві розмістив транспортний засіб BMW X5 номерний знак НОМЕР_2 з порушенням правил паркування (не оплата вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування), чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 152- 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, виконання посадовою особою дій в дотримання вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин, що підлягають встановленню та дослідженню при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КпАП України адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частина 1 ст. 279-3 КпАП України встановлює, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів .

Так, приймаючи оскаржувану постанову, інспектор вказав, що належний позивачу транспортний засіб марки «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 , 09.05.2024 о 12 год. 28 хв. по вул. Богдана Хмельницького в м. Києві було розміщено на майданчику для платного паркування без оплати такого паркування.

Натомість, позивач вказує, що як учасник бойових дій звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Відповідно до примітки до статті 152-1 КпАП України положення частини першої цієї статті не застосовується до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів

Стаття 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) встановлює, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій.

На виконання ч. 4 ст. 2 Закону № 3551-XII місцеві ради за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Колегія суддів зауважує, що право безкоштовного паркування для учасників бойових дій не обмежується спеціальними місцями для паркування чи окремими майданчиками, а, з огляду на відсутність у Правил благоустрою міста Києва будь-яких уточнень, стосується всіх місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва.

Пункт 17.11.3 Правил благоустрою міста Києва встановлює, що на зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються виключно особи, визначені в частині третій пункту 17.11.1 цих Правил - особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи з інвалідністю з дитинства, та особи з інвалідністю внаслідок загального захворювання.

Колегія суддів вважає, що Київська міська рада, встановивши пільги щодо безоплатного паркування для певної категорії осіб не вправі в особі Департаменту транспортної інфраструктури її виконавчого органу притягати таких осіб до відповідальності за правопорушення, пов`язані із реалізацією встановлених пільг, оскільки це свідчитиме про грубе порушення принципу належного урядування.

Твердження відповідача про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній будь-який документ на підтвердження наявності у позивача права на пільгу, колегія суддів відхиляє, оскільки нормативно-правові акти не передбачають розміщення під лобовим склом автомобіля копій документів, які надають право особі скористатись безкоштовним паркуванням.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки відсутні належні та достатні докази на підтвердження події адміністративного правопорушення.

Колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан